Справа № 822/2288/16
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2288/16

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук А.М.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

23 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

Позивача: Лисачука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини-польової пошти НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся в суд з позовом до Командира військової частини-польової пошти НОМЕР_1 в якому просить зобов`язати командира військової частини ПП НОМЕР_1 звільнити з військової служби в запас Збройних Сил України на підставі пункту "а" ч.6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні позивач доводи скарги підтримав у повному обсязі з підстав і мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надав заперечення проти апеляційної скарги де просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи та підтвердилось при апеляційному розгляді, 14 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на три роки.

Укладаючи даний Контракт позивач добровільно взяв на себе зобов`язання, зокрема, свято і неухильно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників).

14 жовтня 2014 року у зв`язку із закінченням строку контракту його дія підлягала припиненню. Проте, у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, 17 березня 2014 року Указом Президента України - Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України №303/2014, що затверджений Законом України №1126-VII від 17.03.2014 по всім областям України оголошено часткову мобілізацію. Зазначений Указ Президента України набрав чинності з дня опублікування.

З настанням в Україні особливого періоду, військова частина НОМЕР_2 згідно розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України 29 березня 2014 року перейшла на нове умовне найменування військова частина - польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 14.10.2014 року №214, рядовому ОСОБА_1 продовжено строк перебування на військовій службі з 14 жовтня 2014 року понад встановлений строк контракту на період до оголошення демобілізації.

23 серпня 2016 року позивач звернувся до командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 з рапортом про розірвання контракту та звільнення його з лав Збройних Сил України. У звільненні йому відмовлено, оскільки відповідно до підпункту 2 пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду справи встановлено відсутність у діях відповідача порушень чинного законодавства, оскільки Президентом України питання про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом на час розгляду справи не вирішувалось.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року N2232-XII (Закон N2232-XII)

В силу п. б) ч. 1 ст. 26 Закону N2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється, які проходять військову службу за контрактом здійснюється на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з пунктом а) ч. 6 ст. 26 Закону N2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Разом з тим, згідно п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону N2232-XII у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Визначення поняття "особливий період" закріпляються в Законах України "Про оборону України" від 06.12.1991 року N1932-XII (Закон N1932-XII) та "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" N3543-XII (Закон N3543-XII).

Так, згідно з абз.11 ст. 1 Закону N1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до положень абз. 5 ст. 1 Закону N3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року за № 15/2015 "Про часткову мобілізацію", який затверджений відповідним Законом України від 15 березня 2014 року за № 113-VIII, постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Указом Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15" постановлено провести у березні - квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період:

- призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію" і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року № 328 "Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію";

- призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію".

Тобто відповідно до цього Указу демобілізації підлягають лише військовослужбовці, які були саме призвані на військову службу і саме під час мобілізації, і саме на особливий період.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" проходження військової служби здійснюється громадянами України в добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Таким чином Указ Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15" щодо демобілізації не поширює свою дію на правовідносини, що склалися з позивачем.

Законодавець пов`язує дію контракту на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання. В даному випадку контракт позивача укладений під час настання особливого періоду, початок настання якого пов`язується із оголошенням Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону N3543-XII).

Положеннями абз. 6 статті 1 Закону N3543-XII закріплено визначення поняття "демобілізація" як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Із аналізу вищевказаних визначень, колегія суддів дійшла висновку про те, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, та триває до оголошення рішення про демобілізацію.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду, а тому його закінчення необхідно пов`язувати із виданням Президентом України відповідного указу про демобілізацію.

З огляду на наведене, суд відхиляє доводи апелянта про те, що відповідно до п. 4 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 р. оголошено демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач підлягав звільненню з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту суд також вважає необґрунтованими, оскільки особливістю проходження військової служби в період мобілізації є те, що усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (підпункт 2 пункту 252 Положення № 1153).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент розгляду даної справи, питання про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом Президентом України не вирішувалось.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом п`яти днів.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Загороднюк А.Г. Драчук Т. О.