Справа № 813/4482/16
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року справа № 813/4482/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Глинянської міської ради Золочівського району Гукової Оксани Анатоліївни про визнання неправомірною відмови, скасувати рішення та зобов'язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Глинянської міської ради Золочівського району Гукової Оксани Анатоліївни, з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати неправомірною відмову державного реєстратора прав на нерухоме майно Глинянської міської ради Золочівського району Гукової Оксани Анатоліївни зареєструвати право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_1;

- скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Глинянської міської ради Золочівського району Гукової Оксани Анатоліївни №32935975 від 15 грудня 2016 року про відмову у проведенні держаної реєстрації права власності на земельну ділянку;

- зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Глинянської міської ради Золочівського району Гукову Оксану Анатоліївну (АДРЕСА_2 зареєструвати право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 грудня 2016 року відповідачем йому відмовлено у державній реєстрації права власності, на земельну, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з неможливістю встановити відповідність заявлених прав документам, що їх підтверджують. Дана підстава відмови є неправомірною, оскільки для здійснення відповідної реєстраційної дії було пред'явлено весь комплекс документів, які підтверджують виникнення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, серед яких - рішення Господарського суду Львівської області від 19 серпня 2009 року у справі №31/131, що набрало законної сили. Додатково зазначає, що ним вчинено усі необхідні дії, передбачені законодавством, які передують держаній реєстрації права власності на відповідний об'єкт.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову заперечує.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 13.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Глинянської міської ради Золочівського району Гукової Оксани Анатоліївни із заявою провести державну реєстрацію права власності, форма власності приватна, на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_3

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_1 додано: рішення Господарського суду Львівської області від 19 серпня 2009 року у справі №31/131.

15 грудня 2016 року Рішенням №32935975 відмовлено у держаній реєстрації права власності, форма власності: приватна земельна ділянка з реєстраційним номером, що розташована: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, за суб'єктом: ОСОБА_1, у зв'язку з неможливістю встановити відповідність заявлених прав документам, що їх підтверджують.

Не погодившись з вказаними діями державного реєстратора та його рішенням позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає, що вчинив усі необхідні дії та отримав документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на відповідний об'єкт.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Закріплений у ч.1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст.18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Згідно з частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

У пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України, справу адміністративної юрисдикції визначено, як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС України).

Частиною 2 статті 50 КАС України встановлено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року N 1952-ІV (надалі - Закон N 1952-ІV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року N 1952-ІV (надалі - Закон N 1952-ІV) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться згідно ст. 18 Закону N 1952-ІV в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Пунктом 9 ст.27 Закону N 1952-ІV передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор відповідно до п.3 ст. 10 Закону N 1952-ІV: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Судом встановлено, що до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачем подано рішення Господарського суду Львівської області від 19 серпня 2009 року у справі №31/131, яким зобов'язано Золочівську міську раду в місячний строк укласти із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,30 га у м. Золочеві, пл. Вічева, 1 для обслуговування будівлі кінотеатру за ціною продажу 67900,00 грн. Дане рішення суду набрало законної сили.

На переконання суду, вказане рішення суду передбачає перехід права власності на земельну ділянку, де визначено зобов'язання укласти договір купівлі-продажу (згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму), визначено ціну та інші істотні умови такого договору.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення позовних вимог суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та вищенаведених норм чинного законодавства суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірною відмову державного реєстратора прав на нерухоме майно Глинянської міської ради Золочівського району Гукової Оксани Анатоліївни зареєструвати право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_1.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Глинянської міської ради Золочівського району Гукової Оксани Анатоліївни №32935975 від 15 грудня 2016 року про відмову у проведенні держаної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Глинянської міської ради Золочівського району Гукову Оксану Анатоліївну (АДРЕСА_2 зареєструвати право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1).

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.