Справа № 370/153/16-а
Суддя: Мазка Н. Б.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. Справа № 370/153/16-а

Провадження № 2-а/370/20/16

Макарівський районний суд Київської області

в складі: судді Мазки Н.Б.,

із секретарем Левченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Макарова адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області, в якому зазначила що відповідач своїм рішенням №25-04-VІІ від 23.12.2015 року взяв до відома проект землеустрою позивача та відмовив у зміні цільового призначення земельних ділянок площею 0,3761 га та площею 0,3419 га, належних позивачу на праві власності на підставі державних актів. Посилаючись на неправомірність дій відповідача, зокрема відповідач свою відмову ґрунтував на нормативних актах, які втратили чинність, просила визнати згадане рішення сільської ради №25-04-VІІ від 23.12.2015 року протиправним та скасувати його, а також зобов'язати останнього у строк, передбачений ст.118 Земельного кодексу України, затвердити проект землеустрою щодо зміни цільового призначення згаданих земельних ділянок із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд ОСОБА_1 та змінити цільове призначення відповідних земель.

Позивач в судове засідання не прибула, через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідач також в своєму листі просив розглядати справу у відсутності його представника.

Дослідивши письмові матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на нижченаведене.

19.07.2005 рокувідповідно до Договору дарування №628, позивачем були отриманні у власність дві земельні ділянки: відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 24 вересня 2005 року - земельна ділянка площею 0,3761 га та відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 24 вересня 2005 року - земельна ділянка площею 0,3419 га (копії актів на право власності на землю містяться в матеріалах справи). Цільове призначення зазначених земельних ділянок - ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до договору №107 від 17 листопада 2015 року, що укладений позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Земля Полісся» та відповідних заяв від 06 листопада 2015 року, був розроблений проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

18 листопада 2015 року, позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора Управління Держемагенства у Макарівському районі із заявою про внесення змін до відомостей про земельну ділянку.

У грудні 2015 року, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою у якій просив змінити цільове призначення вищезгаданих земельних ділянок та просив затвердити проект землеустрою. 23 грудня 2015 року відповідач, своїм рішенням № 25-04-VII, проект землеустрою позивача, взяв до відома та відмовив у зміні цільового призначення земельних ділянок позивача.

Позивач, вважає неправомірними дії відповідача при винесенні рішення №25-04-VІІ від 23.12.2015 року, вважає рішення таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, та ким, що порушує його права.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України.

Відповідно до статті 55 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України кожному гарантовано право оскаржувати рішення державних органів у адміністративному суді, де може бути оскаржено будь-яке рішення, дія чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Так, частиною 3 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок та проводиться щодо земель які знаходяться у межах населених пунктів сільською радою. Нормами тієї ж статті передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення. Проект землеустрою має бути розроблений у відповідності до вимог чинного законодавства та має відповідати нормам статті 1861 цього ж кодексу.

Нормами вищевказаної статті передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та знаходиться за місцем розташуванням земельної ділянки. Такий орган у 10 строк надає заявнику відповідний висновок про погодження проекту землеустрою.

Таким чином, на виконання вимог Земельного кодексу України позивачем був укладений договір із землевпорядною організацією, що до розробки проекту землеустрою, зазначений проект було погоджено у встановленому законом порядку та виконано всі вимоги передбачені законом при зміні цільового призначення.

Відповідач у своєму рішенні від 23 грудня 2015 року, у мотивувальній частині, наводить ряд нормативних актів, на підставі яких він приходить до хибних висновків, щодо наявності у нього відповідних повноважень чи підстав для винесення оспорюваного рішення, а деякі норми на які посилається відповідач взагалі втратили чинність (пункт 12 Перехідних положень Земельного кодексу України - виключено на підставі Закону № 5245-VI від 06.09.2012).

Так, у пункті 1 вищезгаданого рішення відповідач зазначив, що проект землеустрою позивача взято до відома, хоча такі повноваження йому не надані, а така підстава для відмови у зміні цільового призначення діючим законодавством не передбачена.

У пункті 2 другому свого рішення, відповідач дійшов висновків, що до відмови у зміні цільового призначення із тих підстав, що земельні ділянки відповідача не відображені у генеральному плані села Колонщина, хоча ні статтею 20 ЗК, статтею 1861 жодною іншою нормою, вимога щодо відображення земельних ділянок цільове призначення яких змінюється у генеральних планах населених пунктів не встановлена та не може бути обов'язковою. Також відповідач, у пункті 2 зазначив, що не враховано громадський інтерес при плануванні забудови, але не визначив, що такої вимоги в порядку зміни цільового призначення земельних ділянок у відповідності до статті 20, 118, 122, 1861 Земельного кодексу не встановлено.

З огляду на такі обставини, відповідач у своєму рішенні від 23 грудня 2015 року № 25-04-VII, прийшов до не обґрунтованих висновків, що прямо суперечать вимогам діючого законодавства.

Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Строк звернення до адміністративного суду, встановлений ст. 99 КАС України, не є пропущеним, так як про порушення своїх прав позивач дізнався у грудня 2015 року, а до суду з даним позовом звернувся 25.01.2016 року.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічного-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Однак, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач при винесені оскаржуваного рішення №25-04-VІІ від 23.12.2015 року діяв, як суб'єкт владних повноважень, правомірність оскаржуваних дій суду не довів належними та допустимими доказами, за таких обставин суд приходить, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 19, 92 Конституції України, ст. 71, 158-163, 171-2 КАС України, ст.288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Рішення Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області від 23 грудня 2015 року № 25-04-VII, визнати протиправним та скасувати.

Зобов'язати Колонщинську сільську раду Макарівського району Київської області у строк передбачений статтею 118 Земельного кодексу України, затвердити проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд ОСОБА_1 та змінити цільове призначення відповідних земель.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд, що її ухвалив, протягом 10 днів з моменту її проголошення, а особами, що не були присутні при її проголошенні - з моменту отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили по закінченню строку на її оскарження, у разі, якщо не подано апеляційну скаргу. В інакшому випадку - після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Б. Мазка