Справа № 331/735/17
Суддя: Жукова О. Є.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/331/58/2016
ЄУН № 331/735/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого райсуду м. Запоріжжя Жукова О.Є., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом в якому зазначив, що 24.01.2017 року він звернувся до відповідача з документами , необхідними для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру".

27.01.2017 року листом Управління пенсійного фонду в Олександрівському районі м. Запоріжжя позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років, мотивуючи тим, що відповідно до Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 01.01.2015р. та вимог ст. 86 пенсійне забезпечення працівників прокуратури, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2016 р. по 30.06.2017 р. - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури. Тимчасово, згідно із законом №1774 у період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10.12.2015 р. №889-/Ш «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Також Відповідач у вказаному листі зазначив, що згідно з п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», та ін.

Таким чином, відповідачем позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 та її нарахуванні у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

Позивач вважає, що відмова відповідача є неправомірною, оскільки умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 15.01.2011р.) та просить суд, визнати протиправним рішення УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя про відмову у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року; зобов'язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за вислугу раків з 01.10.2016 відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року на підставі довідок прокуратури Запорізької області від 23.01.2017 № 18-58вих.-16, № 18-60вих.-17 у розмірі 90 % від суми місячного (чинного) заробітку з урахуванням фактично отримуваних виплат і умов праці за останні 24 календарні місяці роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах, без обмежень та оподаткування та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою суду від 01.02.2017 року відкрито скорочене провадження по справі.

Представник відповідача не надав суду письмові заперечення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають значення для вирішення спору по суті, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач починаючи з 27.10.1997 року по теперішній час працює в органах прокуратури та набув право на отримання пенсії за вислугою років на підставі ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 15.01.2011р.

24.01.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року виходячи із розрахунку 90% від суми місячної чинної заробітної плати.

Листом від 27.01.2017 року №16/Л-9 відповідач відмовив в призначенні пенсії ОСОБА_1 з тих підстав, що згідно п.5 Прикінцевих положень «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VIII з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до деяких законів України, в тому числі «Про державну службу» та «Про прокуратуру».

Судом встановлено, що станом на день звернення до УПФУ стаж роботи позивача станом на 01.10.2016 року на прокурорських посадах в період з 27.10.1997 року по 01.10.2016 року склав 18 років 11 місяців 4 днів (без урахування періоду навчання), що підтверджується копією трудової книжки, що міститься в матеріалах справи.

Згідно відомостей з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та згідно диплому серії НОМЕР_3 спеціаліста виданого ОСОБА_1 Запорізьким державним університетом 28.06.1996 року, підтверджується, що позивач навчався на юридичному факультеті Запорізького державного університету з 01.09.1991 по 28.06.1996 роки та здобув вищу юридичну освіту за спеціальністю - Правознавство, та здобув кваліфікацію юриста. Загальний строк навчання склав 4 роки 9 місяців 28 днів.

Згідно ч.1 ст. 50-1 «Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 15.01.2011 р.), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного ( чинного) заробітку.

Згідно зі ст. 46 Закону України «Про прокуратуру», прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові та моральні якості.

До 20 - річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 Закону України «Про прокуратуру», в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково - навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Згідно п. 3.2. Рекомендацій президії Вищого адміністративного суду України від 23.08.2007 року № 07.2-10/1 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям осіб публічної служби та науковим (науково-педагогічним) працівникам», до стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», підлягає зарахуванню половина строку навчання у вищому навчальному закладі (стаціонарна форма), після навчання в якому особа отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство», що дає право на пенсію за вислугою років відповідно вимог ст. 50-І Закону України «Про прокуратуру».

Отже, стаж роботи позивача на день звернення до УПФУ в районі Олександрівському м. Запоріжжя станом на 01.10.2016 року , що дає право на пенсію за вислугою років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» становить 21 рік 4 місяці 3 дні з урахуванням половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, тобто більше 20 років, з яких стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах становить 18 років 11 місяців 4 днів та половина строку навчання, а саме 2 роки 4 місяці 29 днів.

Закріплені статтею 22 Конституції України закріплені права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

В п.4 рішення від 11.10.2005 р. у справі № 1-21/2005, Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша)Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

У абз.14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 р. у справі №1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція (254к/96-ВР) та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 р. №8-pn/99, від 20 березня 2002 р. №5-рп/2002, від 17 березня 2004 р. №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 р. №20-рп/2004).

Згідно пункту 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 р., Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 р., Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 р. держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», зазначено, що оскільки Конституція України в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Згідно ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, позивач правомірно звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років на підставі cт. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та, керуючись вимогами ст.22 Конституції України, в розмірі 90 % суми місячного (чинного) заробітку, як прокурору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючисьст.19,22 Конституції України, ст.ст ст. ст. 2, 69-71,158-163, п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії , - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII (в редакції від 15.01.2011 року).

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя зарахувати ОСОБА_1 до 20-річного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугою років половину строку навчання на юридичному факультеті Запорізького державного університету з 01.09.1991 року по 28.06.1996 року, що складає 2 роки 4 місяці 29 днів.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя провести обчислення, призначити та виплачувати починаючи з 01.10.2016 року ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 виданий Приморським РВ УМВС України в Запорізькій області 19 грудня 1996 року, ІПН НОМЕР_1) пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) на підставі довідок прокуратури Запорізької області від 23.01.2017 року №18-58вих.-16, №18-60вих.-17 у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку з урахуванням фактично отримуваних виплат і умов праці за останні 24 календарні місяці роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах, без обмежень та оподаткування, з наступним проведенням перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 виданий Приморським РВ УМВС України в Запорізькій області 19 грудня 1996 року, ІПН НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 ( шістсот сорок гривень) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: О.Є. Жукова

21.02.2017 .