Справа № 711/7107/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа 711/7107/16-а
У Х В А Л А

23 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі судді Степанюка А.Г., перевіривши матеріали апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України у м. Черкасах Черкаської області на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області (далі - Відповідач, Управління) про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити Позивачу перерахунок та виплату пенсії як державному службовцю за попередні 6 місяців, відповідно до довідки Черкаської обласної державної адміністрації від 04.07.2016 року №06-116 про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% сум заробітної плати, з урахування при розрахунку розміру пенсії нарахованої та виплаченої допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та повної суми індексації заробітної плати, з яких нараховувалися та сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне (пенсійне) страхування, провести нарахування та виплатити різницю пенсії за минулий час, без обмеження її максимального розміру, без зміни визначення індексації пенсії в результаті перерахунку (п. 10-1 Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 року №1078), та забезпечити виплату пенсії у подальшому у розмірі 90% сум заробітної плати згідно зазначеної довідки про складові заробітної плати.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.10.2016 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Управління щодо відмови у здійсненні обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 із заробітної плати з врахуванням інших виплат; зобов'язано Відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії Позивачу у розмірі 90% від заробітної плати, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на час призначення пенсії, із включенням до складу заробітної плати додатково інших виплат, зазначених у довідці про складові заробітної плати від 04.07.2016 року №06-116, виданої Черкаською обласною державною адміністрацією, починаючи з 01.07.2016 року з урахуванням проведених виплат. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд ухвалою від 16.01.2017 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 187 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено про бажання або небажання взяти участь у судовому засіданні, до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору.

Апелянту було надано строк для усунення недоліків - двадцять днів з моменту отримання копії ухвали від 16.01.2017 року, яку отримано останнім 18.01.2017 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог ухвали Управлінням направлено 25.01.2017 року на адресу суду заяву про усунення недоліків, яка обґрунтована тим, що, по-перше, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII частину першу статті 5 Закону України «Про судовий збір» доповнено пунктом 18, згідно яким Пенсійний фонд України та його органи звільнено від сплати судового збору, починаючи з 01.01.2017 року, по-друге, видатки на його сплату органам Пенсійного фонду України на 2017 рік не передбачені, по-третє, чинне законодавство визначає, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду.

Надаючи оцінку такому твердженню Апелянта, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно пп. 2 п. 35 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII частину 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» доповнено, зокрема, пунктом 18, згідно якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи.

Проте, вищезгадані зміни набрали чинності з 01.01.2017 року. Тобто, на момент подання апеляційної скарги 12.12.2016 року Закон України «Про судовий збір» не містив застережень щодо звільнення від сплати судового збору органів Пенсійного фонду України, а тому Апелянт не звільнявся від сплати судового збору.

Крім того, судом враховується, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 прийшов до висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

За таких обставин, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 5 КАС України обов'язок зі сплати судового збору за подання, зокрема, апеляційної скарги, виникає у особи у день вчинення такої процесуальної дії.

Щодо твердження Апелянта про те, що вимога про сплату судового збору не може бути перешкодою для доступу до правосуддя, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З наведеного випливає, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов'язком суду, можливість реалізації якого пов'язується з майновим станом особи.

Тобто, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Зазначена позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові Пленуму від 23.01.2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

При цьому, судом враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначив, що вимога сплати зборів судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відтак посилання Апелянта на те, що відсутність на момент подання апеляційної скарги в Управління коштів на сплату судового збору є перешкодою для доступу у правосудді, є помилковим, оскільки, як вже було зазначено вище, обмежене фінансування суб'єкта владних повноважень не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в ухвалах від 08.09.2015 року у справі №21-5496а15, від 29.02.2016 року у справі №810/1495/15, від 01.03.2016 року у справі № 810/1674/15.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього кодексу, застосовуються правила ст. 108 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 3 статті 108 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

При цьому судом враховується, що Управлінням не було виконано й інші вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, а саме - не зазначено про бажання або небажання взяти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 108, 187, 189, 212 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Черкасах Черкаської області на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Суддя Степанюк А.Г.