Справа № 818/1645/16
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 р.Справа № 818/1645/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2016р. по справі № 818/1645/16

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення - рішення, стягнення суми сплаченого податку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, в якому просив суд визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 45444/17-05 від 01.09.2015 року по транспортному податку з фізичних осіб на суму 25 000,00 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у власності ОСОБА_1 перебуває автомобіль Toyota Highlander, об'єм двигуна 3 456 куб.см., рік випуску 2014 (а.с. 11).

Державною податковою інспекцією у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 45444/17-05 від 01.09.2015 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб на суму 25 000,00 грн. (а.с. 10).

На думку контролюючого органу, факт перебування у власності позивача транспортного засобу Toyota Highlander, об'єм двигуна 3 456 куб.см, рік випуску 2014, який є об'єктом оподаткування відповідно до своїх технічних характеристик, а тому позивач зобов'язаний сплатити транспортний податок в силу приписів ст. 267 Податкового кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення № 45444/17-05 від 01.09.2015 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання із транспортного податку, прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України та узгоджується із вимогами принципу верховенства права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як визначено ст. 1 Податкового кодексу України, сферу його дії, а саме: регулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів.

Податок - обов'язковий, безумовний платіж відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу (п.п. 6.1 ст. 6 Податкового кодексу України).

01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі по тексту - Закон № 71), яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України, було введено транспортний податок.

У відповідності до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Приписами ст. 265 Податкового кодексу України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Як встановлено п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3 000 куб. см.

Згідно з п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Таким чином, об'єктом оподаткування є автомобілі, що використовуються до 5 років.

При цьому, згідно з пп. 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п.п. 14.1.163 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Згідно до п. 267.4, 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

У відповідності до п.п. 267.6.1, п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів вважає, що легковий автомобіль Toyota Highlander, об'єм двигуна 3 456 куб.см, рік випуску 2014, дата реєстрації транспортного засобу 19.06.2015 року, який знаходиться у власності ОСОБА_1, є об'єктом оподаткування за 2015 рік.

Щодо тверджень позивача про те, що нарахування транспортного податку має розпочинатися з 01.01.2016 року, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Як визначено п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків, зокрема, належить податок на майно, в склад якого, відповідно до п.п. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України входить транспортний податок.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України).

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України № 71 рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Колегія суддів, враховуючи положення ст. 7, п. 12.3.5 ст. 12 Податкового кодексу України, а також те, що Податковим кодексом встановлені всі обов'язкові елементи транспортного податку, зазначає, що рішення сесії органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платника сплатити транспортний податок у 2015 році.

Враховуючи те, що Закон України № 71 на дату прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не був визнаний неконституційним, суд зазначає, що грошове зобов'язання визначене податковим повідомленням-рішенням № 45444/17-05 від 01.09.2015 року, прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в задоволенні вимог про стягнення сплаченого у 2015 році транспортного податку у розмірі 25 000,00 грн. слід відмовити, оскільки вони є похідними від вимог про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області №45444/17-05 від 01.09.2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області від 01.09.2015 року №45444/17-05, стягнення суми сплаченого транспортного податку в розмірі 25 000,00 грн.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 21.12.2016 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2016р. по справі № 818/1645/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Рєзнікова С.С.
Повний текст ухвали виготовлений 27.02.2017 р.