Справа № 826/14539/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Київ К/800/9736/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Стародуба О.П.,
Швеця В.В., -
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанови і зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року, -

встановив:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом, після уточнення якого просила:

- визнати незаконною, протиправною та скасувати постанову Державної виконавчої служби України від 16 серпня 2013 року за підписом в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Власюка Д.В. про відмову в задоволенні її та ОСОБА_5 скарги від 6 серпня 2013 року № 17 (вх. № КО-11515 від 7 серпня 2013 року);

- визнати незаконними, протиправними дії Державної виконавчої служби України, що проявилися в розгляді вказаної скарги без участі й без запрошення її та ОСОБА_5, що порушило та обмежило права особи на участь у процесі прийняття рішення;

- визнати незаконною, протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України, що проявилася в недотриманні та порушенні вимог частини 3 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) при розгляді скарги від 6 серпня 2013 року № 17;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України, начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України розглянути її та ОСОБА_5 скаргу від 6 серпня 2013 року № 17 з урахуванням та застосуванням вимог частини 3 статті 51 Закону № 606-XIV.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просять скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року і прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у межах виконавчого провадження № 4529908, відкритого постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 25476/02, виданого 15 лютого 2007 року, стягувачем у якому виступає ОСОБА_4, до начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Черноволова В.А. надійшла скарга від 6 серпня 2013 року № 17 на дії, рішення та бездіяльність у даному виконавчому провадженні відповідно до вимог статті 82 Закону № 606-XIV за підписом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Дана скарга відповідно до штампу вхідної кореспонденції надійшла до Державної виконавчої служби України 7 серпня 2013 року за вх. № КО-11515.

У скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначені наступні вимоги: розглянути скаргу та винести рішення у формі постанови; запросити їх на розгляд даної скарги для винесення законної і обґрунтованої постанови; визнати незаконною та скасувати другу постанову від 30 серпня 2007 року про відкриття виконавчого провадження № 4529908 за підписом старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Абісова А.В. щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15 лютого 2007 року по заяві № 25476/02 у справі «ОСОБА_4 проти України»; визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Абісова А.В. щодо винесення другої постанови про відкриття виконавчого провадження № 4529908 від 30 серпня 2007 року; визнати незаконними та передчасними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Абісова А.В., що проявилися у винесенні 20 грудня 2007 року постанови про закінчення виконавчого провадження № 4529908 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15 лютого 2007 року по заяві № 25476/02 у справі «ОСОБА_4 проти України»; зобов'язати державного виконавця у виконавчому провадженні № 4529908 вжити заходів по/для виконання в повному та фактичному обсязі виконавчого документа - рішення Європейського суду з прав людини від 15 лютого 2007 року по заяві № 25476/02 у справі «ОСОБА_4 проти України»; зобов'язати державного виконавця виконати та дотриматися вимог частини 3 статті 51 Закону № 606-XIV в частині надіслання постанови Державної виконавчої служби України від 23 липня 2013 року про відновлення виконавчого провадження № 4529908 до органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ, а саме: до Європейського суду з прав людини (European Court of Human Rights Council of Europe F-67075 Strasbourg Cedex France); зобов'язати державного виконавця надіслати постанову Державної виконавчої служби України від 23 липня 2013 року про відновлення виконавчого провадження № 4529908 до органу, який здійснює нагляд за виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 15 лютого 2007 року, а саме: до Комітету Міністрів Ради Європи (Committee of Ministers, Avenue de 1'Europe F-67075 Strasbourg Cedex).

За результатами розгляду даної скарги виконуючим обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Власюком Д.В. винесено постанову про відмову в задоволенні скарги від 16 серпня 2013 року ВП № 4529908. Постанова мотивована тим, що Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV (далі - Закон № 3477-ІV) не передбачено направлення державним виконавцем до Європейського суду з прав людини та Комітету Міністрів Ради Європи постанови про відновлення виконавчого провадження та інших документів виконавчого провадження. При цьому зазначено, що виплата відшкодування за рішенням Європейського суду з прав людини здійснена в повному обсязі. Питання про скасування постанови від 30 серпня 2007 року ВП № 4529908 про відкриття виконавчого провадження не може бути вирішено у зв'язку із закінченням терміну на оскарження, а питання щодо визнання незаконними дій щодо закінчення виконавчого провадження розглянуто шляхом винесення постанови від 19 липня 2013 року ВП № 4529908, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вважаючи дії виконуючого обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Власюка Д.В. щодо неналежної відповіді на скаргу від 6 серпня 2013 року, яка оформлена постановою від 16 серпня 2013 року, протиправними, а свої права порушеними, ОСОБА_4 звернулася з даним позовом до суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом № 606-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Питання оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби врегульовано статтею 82 Закону № 606-XIV, частиною 1 якої передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частини 3, 4 статті 82 Закону № 606-XIV).

З аналізу викладеного вбачається, що стягувач та/або інший учасник виконавчого провадження (крім боржника) має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби у певній послідовності. Спершу, він має право звернутися до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, потім рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби, або ж одразу скористатися судовим порядком захисту прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно частини 8 статті 82 Закону № 606-XIV скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині 6 цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач разом із своїм представником, скориставшись правом, наданим статтею 82 Закону № 606-XIV, звернулися до начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Черноволова В.А. зі скаргою від 6 серпня 2013 року № 17.

У зв'язку з перебуванням у відпустці начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Черноволова В.А. у період з 5 по 20 серпня 2013 року (наказ від 2 серпня 2013 року № 08/4) та покладенням виконання його обов'язків на заступника начальника цього відділу Власюка Д.В., останнім за результатами розгляду скарги винесено постанову від 16 серпня 2013 року ВП № 4529908 про відмову у задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розглянуто уповноваженою особою та у відповідності до вимог частини 8 статті 82 Закону № 606-XIV, вірно зазначивши при цьому, що питання правомірності зайняття Власюком Д.В. посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України не є предметом розгляду у даній справі.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій також виходили з того, що положення статті 82 Закону № 606-XIV, які не передбачають особистої участі заявника при розгляді його скарги, містять спеціальні норми щодо порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, що подаються начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, по відношенню до норм, викладених у Законі № 393/96-ВР, а тому останні не підлягали застосуванню під час розгляду скарги позивача та її представника.

Щодо вимог пунктів 3 та 4 скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від 6 серпня 2013 року суди попередніх інстанцій встановили, і це вбачається з матеріалів виконавчого провадження, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 1 серпня 2012 року у справі № 2а-8586/12/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2013 року, у зв'язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду залишено без розгляду позов ОСОБА_4, зокрема, в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за підписом старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Абісова А.В. від 30 серпня 2007 року про відкриття виконавчого провадження № 4529908 та визнання протиправними дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що проявилися у винесенні 30 серпня 2007 року другої постанови про відкриття виконавчого провадження № 4529908.

Таким чином, позивач, спершу скориставшись судовим порядком захисту прав та охоронюваних законом інтересів, звернувся у позасудовому порядку і отримав відмову у задоволенні скарги з посиланням на пропущення строків звернення з вказаними вимогами.

При цьому, суди попередніх інстанцій визнали необґрунтованими твердження представника позивача про те, що Законом № 3477-ІV не обмежено строку щодо оскарження/скасування дій, рішень та бездіяльності державних виконавців державної виконавчої служби та інших посадових/службових осіб, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено факт пропущення процесуального строку.

Як вбачається з матеріалів справи, начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Черноволовим В.А. при здійсненні контролю за діями державного виконавця при примусовому виконанні рішення Європейського суду з прав людини № 25476/02 у межах виконавчого провадження № 4529908 винесено постанову про перевірку виконавчого провадження від 19 липня 2013 року, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 20 грудня 2007 року, що видав Абісов А.В.

Таким чином, питання про визнання незаконними дій державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження розглянуто шляхом винесення постанови від 19 липня 2013 року ВП № 4529908.

Надалі, державним виконавцем Юхименко О.С. на підставі зазначеного вище винесено постанову від 23 липня 2013 року про відновлення виконавчого провадження № 4529908 з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 25476/02, яку в той же день видано представникові позивача, а також скеровано до Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України.

З метою забезпечення виконання вимог Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР та Закону № 606-XIV наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 затверджено Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби (далі - Порядок № 2274/5), пунктом 3.1 якого передбачено, що діловодство з виконання рішень в органах державної виконавчої служби це - сукупність процесів, що забезпечують документування управлінської інформації і організацію роботи із службовими документами, що віднесені до компетенції органів державної виконавчої служби, з моменту їх створення або надходження до відправлення або передачі в архів.

Документи, віднесені до компетенції органів державної виконавчої служби, складаються з документів виконавчого провадження та інших службових документів (пункт 3.2 Порядку № 2274/5).

Документи виконавчого провадження, в тому числі скарги, заяви (клопотання) сторін виконавчого провадження, які подаються відповідно до Закону № 606-XIV, та матеріали за наслідками їх розгляду, є невід'ємною частиною виконавчого провадження і приєднуються до нього (пункт 3.3 Порядку № 2274/5).

Так, у матеріалах справи міститься копія листа Генерального директората Ради Європи з прав людини та правових питань Департаменту виконання рішень Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2013 року, адресованого ОСОБА_4 із зазначенням «неофіційний переклад». Вказаний лист разом з перекладом був направлений виконуючим обов'язки керівника Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Давидчук О.В. на адресу Державної виконавчої служби України за допомогою факсу 25 вересня 2013 року, тобто вже після винесення оскаржуваної постанови, а тому підстави для застосування вказаного листа під час її винесення були відсутні.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконною, протиправною та скасування постанови Державної виконавчої служби України від 16 серпня 2013 року за підписом виконуючого обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Власюка Д.В. про відмову у задоволенні скарги № 17 від 6 серпня 2013 року ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, оскільки виконавче провадження № 4529908 відновлено, тобто виконання рішення Європейського суду з прав людини № 25476/02 від 15 лютого 2007 року продовжувалося.

Згідно частини 3 статті 51 Закону № 606-XIV про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Разом з тим, нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України, є Закон № 3477-ІV.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону № 3477-ІV порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом № 606-XIV, іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Приписами статті 1 Закону № 3477-ІV передбачено, що Орган представництва - це орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва. Орган представництва в рамках здійснення передбаченого частиною 2 цієї статті контролю має право отримувати від органів, які є відповідальними за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, інформацію про хід і наслідки виконання таких заходів, а також вносити Прем'єр-міністрові України подання щодо забезпечення виконання додаткових заходів індивідуального характеру (частини 2, 3 статті 11 Закону № 3477-ІV).

Згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 31 травня 2006 року № 784 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) представництво України в Європейському суді з прав людини у разі розгляду питань дотримання нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітування про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

З огляду на зазначене вбачається, що безпосередній контроль за виконанням рішення Європейського суду з прав людини покладається на Орган представництва (Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини), якому і було направлено постанову про відновлення виконавчого провадження № 4529908 від 23 липня 2013 року, а тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог про зобов'язання державного виконавця виконати та дотриматися положення частини 3 статті 51 Закону № 606-XIV щодо надіслання цієї постанови до органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ (Європейського суду з прав людини), а також до органу, який здійснює нагляд за виконанням рішення Європейського Суду з прав людини (Комітету Міністрів Ради Європи).

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову є правильними.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанови і зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Стародуб О.П.

Швець В.В.