Справа № 809/1911/16
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2017 р. Справа № 809/1911/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Фітель В.С.,

за участю:

представника позивача - Борсука Д.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вул. Гуцульська, 9,м. Івано-Франківськ,76007

до відповідача: ОСОБА_2, АДРЕСА_1

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 13284,09 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 13284,09 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач, в порушення статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не сплатив адміністративно-господарські санкції за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда та не зайняте ним в 2015 році в розмірі 11812,50 грн. та пеню, нараховану за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій в розмірі 1471,59 грн. Загальна сума несплачених адміністративно-господарських санкцій та пені становить 13284,09 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив суд прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав суду заперечення проти позову в якому пояснив, що між ним та ОСОБА_3, яка є інвалідом ІІІ групи, 12.06.2012 року був укладений трудовий договір, згідно якого вказана особа працювала у відповідача продавцем продовольчого магазину до 16.07.2015 року. 16.07.2015 року трудовий договір розірваний на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін. 17.07.2015 року ОСОБА_3 була прийнята на посаду продавця цього ж магазину на підставі наказу №7 від 17.07.2015 року з оформленням трудової книжки. Просив в задоволенні позову відмовити, розгляд справи проводити без його участі.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши та оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, який здійснює господарську діяльність та використовує найману працю.

Як слідує з інформації, наданої Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області згідно листа за № 2745/9/09-19-13-01-22 від 20.10.2016, в 2015 році річний фонд оплати праці штатних працівників склав 189009,00 грн., штатна чисельність працівників відповідача становила 8 осіб, з них жодна особа, якій встановлена інвалідність не працювала у відповідача. Кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для відповідача складає 1 одиницю (особу) (а.с.8-10).

Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті адміністративного-господарських санкцій та пені, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік становила 8 осіб, з них середньооблікова чисельність інвалідів, які працювали на підприємстві (штатних працівників, яким за висновками медико-соціальних експертних комісій встановлена інвалідність) 0 осіб, фонд оплати праці штатних працівників становив 189000,00 грн. в рік, середня річна заробітна плата штатного працівника відповідача становила 23625,00 грн., відповідно сума адміністративно-господарських санкцій за 2015 рік за 1 непрацевлаштованого інваліда становить 11812,50 грн., а пеня, нарахована за несвоєчасну сплату адміністративного-господарських санкцій складає 1471,59 грн. (а.с.10).

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначені в Законі України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Відповідно до частини 1 статті 17 даного Закону з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда (частина 2 статті 17 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 19 зазначеного Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним (частина 5 статті 19 Закону).

Згідно із частиною 9 статті 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України за № 70 від 31.01.2007 року "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування. Абзац 3 пункту 2 вказаного Порядку, передбачає обов'язок роботодавців подання центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів.

Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідача складав 1 штатний працівник за 2015 рік.

Натомість відповідачем подано до суду докази того, що на підприємстві були створені та зайняті інвалідами відповідні робочі місця. Зокрема, відповідно до поданої копії довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0458308 ОСОБА_3 встановлена інвалідність третьої групи (а.с.80).

Так, на підставі трудового договору від 12.06.2012 року (а.с.67) між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю - ОСОБА_2 був укладений трудовий договір, згідно якого ОСОБА_3 (інвалід ІІІ групи) працювала у відповідача продавцем продовольчого магазину до 16.07.2015 року. 16.07.2015 року трудовий договір розірваний на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін. 17.07.2015 року ОСОБА_3 була прийнята на посаду продавця цього ж магазину на підставі наказу №7 від 17.07.2015 року з оформленням трудової книжки. Про її працевлаштування відповідачем подано звіт в Городенківське відділення ГУ ДФС в Івано-Франківській області (а.с.79).

Враховуючи пояснення представника відповідача, подані докази щодо працевлаштування інвалідів, суд зазначає про виконання підприємством нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки відповідачем виділено та створено 1 робоче місце для працевлаштування інвалідів при нормативі робочих місць для працевлаштування інвалідів 1 чоловік, підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 адміністративно-господарських санкцій та пені на загальну суму 13284,09 грн. слід відмовити.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 27.02.2017.