Справа № 825/255/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Чернігів Справа № 825/255/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря Гайдука С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу з питань державної реєстрації Щорської районної державної реєстрації, третя особа, - ОСОБА_5 про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09.02.2017 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу з питань державної реєстрації Щорської районної державної реєстрації (далі - Відділ) та просить:

- визнати протиправним рішення державного реєстратора Щорської районної державної адміністрації Чернігівської області Терехова Віктора Володимировича від 04.01.2017 щодо реєстрації речового права на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 на ОСОБА_5;

- зобов'язати відповідача скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, здійснене згідно запису № 18467697 від 29.12.2016 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що оскільки право власності на вказану будівлю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше зареєстроване не було, то для реєстрації такого права, окрім інших документів, ОСОБА_5 необхідно було подати документ, що посвідчує право власності на майно, що передається у власність. Однак, такого документа ні у ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами» (у якого позивач орендує вищевказаний об'єкт нерухомого майна), ні у ОСОБА_5 (особа, якій передано нерухоме майно товариства) бути не могло, оскільки право власності на цю будівлю не зареєстроване.

Також, у підставах для виникнення права власності та внесення запису не зазначена (відсутня) письмова заява осіб, яким передано нерухоме майно юридичної особи, що припиняється, про розподіл між ними такого майна або рішення відповідного органу про подальше використання зазначеного майна. Крім того, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 23.05.2016 за ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами» було зареєстровано право власності лише щодо нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2

Враховуючи наведене вважає, що рішення державного реєстратора Щорської районної державної адміністрації Чернігівської області за записом № 18467697 про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 є протиправним.

Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. В письмових запереченнях пояснив, що з метою реєстрації речового права на об'єкт нерухомого майна ОСОБА_5, поряд з іншими документами, було надано свідоцтво про право власності № 10-85/74-183 від 14.10.1996, видане Фондом державного майна України, згідно якого підтверджено право власності на цілісний майновий комплекс за ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами», в тому числі і на аптечний кіоск в с. Петрівка, Щорського (Сновського) району. Право власності на вищевказане приміщення не було зареєстровано в реєстрі речових прав за ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами», оскільки така реєстрація не вимагалася. Однак, право власності було зареєстровано в Фонді державного майна України. Також, ОСОБА_5 надано реєстратору і інший передбачений законодавством документ, а саме ліквідаційний баланс товариства станом на 10.11.2014.

Поряд з цими документами, ОСОБА_5 надавала протоколи загальних зборів засновників ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами», рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради про уточнення адреси будівлі, технічний паспорт на будівлю, статут підприємства, рішення Петрівської сільської ради про відведення земельної ділянки в оренду строком на 10 років та інше.

Також зазначив, що перед припиненням діяльності ОСОБА_5 була єдиним засновником та власником 100 % статутного фонду товариства, тобто фактично їй належало все майно товариства. Після припинення діяльності товариства вона розпорядилася всім майном як власник на власний розсуд.

Крім того, в позовній заяві не зазначено, що оспорюваним рішенням про реєстрацію права власності на будівлю за ОСОБА_5 порушуються права позивача, як орендаря на об'єкт нерухомості.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що ОСОБА_5 були надані реєстратору всі передбачені законодавством документи, на підставі яких здійснено реєстрацію майна, як передбачено ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_5 не надано реєстратору документу про право власності юридичної особи на майно, що передається у власність та письмової заяви осіб, яким передано нерухоме майно юридичної особи, що припиняється, про розподіл між ними такого майна або рішення відповідного органу про подальше використання цього майна, є безпідставним. Так, нею надавалося свідоцтво про право власності № 10-85/74-183 від 14.10.1996, видане Фондом державного майна України, згідно якого ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами» належало на праві власності приміщення аптечного кіоску (аптека № 130), шо знаходиться в с. Петрівка Сновського району, Чернігівської області, вул. Центральна, 37 (колишня Радянська, 31); ліквідаційний баланс товариства та інші. Крім того, вона єдиний засновник та власник 100 % статутного фонду товариства, тобто фактично їй належало все його майно, в тому числі і приміщення аптечного пункту в с. Петрівка, яке ще до зміни права власності було передано в оренду приватному підприємцю ОСОБА_1 Отже, письмової заяви осіб, яким передано нерухоме майно юридичної особи, шо припиняється, про розподіл між ними такого майна або рішення відповідного органу про подальше використання цього майна, в даному випадку подано бути не могло.

Крім того, реєстрація права власності на будівлю за ОСОБА_5 та зміна власника будівлі не вливає на об'єм прав та обов'язків ОСОБА_1, як орендаря нерухомого майна.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом від 01.10.1998 № 1, керуючись розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 02.07.1998 № 439, а також свідоцтвом про власність № 10-85/74-183, було створено ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами». Підпунктом 1.3 вказаного наказу передбачено, що до складу товариства входить аптека № 130 в с. Петрівка, відкритої в 1949 році, по вул. Радянська, 31 (а.с. 78).

01.05.2013 між позивачем (орендар) та ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами» (орендодавець) було укладено договір оренди нежитлових приміщень та акт приймання-передачі майна від 01.05.2013, з яких вбачається, що орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (строком на 10 років - до 01.05.2023) окремо визначене майно: цегляна, капітальна, ізольована, одноповерхова будівля за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27-30).

17.01.2015 вищевказане товариство припинило свою діяльність, що підтверджується відповідним записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 31-34).

В подальшому, ОСОБА_1 отримала листа від ОСОБА_5, в якому остання повідомила, що в січні 2015 року ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами» ліквідоване, проте позивач продовжує користуватися приміщенням аптеки, відповідно до вищевказаного договору. На даний час ОСОБА_5 є власником орендованого приміщення і має право як власник на власний розсуд розпоряджатися ним. У зв'язку із тим, що ОСОБА_1 з травня 2016 року не сплачує визначеної договором орендної плати, хоча і продовжує користуватися орендованим майном, ОСОБА_5 просила повернути їй орендоване приміщення та сплатити заборгованість по орендній платі. У разі бажання продовжити оренду приміщення, ОСОБА_5 запропонувала позивачу укласти новий договір оренди, попередньо узгодивши з нею його умови (а.с. 15).

На підтвердження права власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна, ОСОБА_5 надано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 16). Так, з нього вбачається, що державним реєстратором Щорської районної державної адміністрації 04.01.2017 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким за ОСОБА_5 зареєстровано право приватної власності на об'єкт нежитлової нерухомості (будівля аптеки) за адресою: АДРЕСА_1.

Вважаючи дії відповідача щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю за ОСОБА_5 протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент здійснення реєстрації) (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Частиною 3 ст. 3 Закону № 1952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

З наведеного вбачається, що речові права на нерухоме майно, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до вищевказаного періоду, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 1952-IV документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В ст. 27 Закону № 1952-IV визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності та інших речових прав. При цьому, як вбачається зі змісту вказаної норми, зазначений перелік не є вичерпним. Так, п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону № 1952-IV державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначаються Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок).

Згідно із п. 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Відповідно до п. 9 Порядку разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

Таким чином, Порядком чітко встановлено, що для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій заявник зобов'язаний надати йому належним чином оформлені документи, на підставі яких можливе проведення реєстрації.

Аналогічні норми містяться в ч. 1 ст. 20 Закону № 1952-IV, якою визначено, що заява про державну реєстрацію прав та оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, реєстрація речового права на об'єкт нерухомості на ОСОБА_5 відбулась у зв'язку із ліквідацією ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами», власником 100% частки статутного капіталу якого була вказана особа, що підтверджується копією протоколу загальних зборів засновників (учасників) від 20.10.2014 № 1-а та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 31-34, 75).

Пунктом 49 Положення встановлено, що для державної реєстрації права власності у зв'язку з передачею у власність фізичним та юридичним особам майна у результаті припинення (ліквідації) юридичної особи подаються:

1) документ, що посвідчує право власності юридичної особи на майно, що передається у власність фізичним та юридичним особам (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

2) ліквідаційний баланс, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи, та письмова заява таких осіб, яким передано нерухоме майно юридичної особи, що припиняється, про розподіл між ними такого майна або рішення відповідного органу про подальше використання зазначеного майна (у разі ліквідації юридичної особи).

Відповідно до п. 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Аналогічне зазначено в п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV.

Таким чином, на особу, яка проводить реєстраційні дії, покладено обов'язок щодо перевірки законодавчо установленим вимогам документів, поданих заявником для здійснення реєстрації прав.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (п. 18 Порядку).

Як встановлено судом на підставі наданої відповідачем копії реєстраційної справи № 258, реєстрація речового права на ОСОБА_5 на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 здійснено державним реєстратором на підставі:

- свідоцтва про власність від 14.10.1996 № 10-85/74-183, виданого Фондом державного майна (Регіональне відділення по Чернігівській області), що підтверджує право власності ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами» на цілісний майновий комплекс центральної районної аптеки № 6 в м. Щорс, яке перейшло до товариства покупців членів трудового колективу на підставі наказу Фонду державного майна України по Чернігівській області від 12.07.1996 № 946 і договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого 26.07.1996 державним нотаріусом Щорської державної нотаріальної контори Васильченко Т.П. Із вказаного свідоцтва вбачається, що покупцю належить право власності на державне майно, склад і вартість визначені в акті передачі майна від 14.10.1996, де зазначено і аптечний кіоск в с. Петрівка Щорського району, відповідно до Переліку структурних підрозділів (а.с. 69-70, 69 зворот);

- технічного паспорту, виданого на ім'я ОСОБА_5 від 29.12.2016 № 435 на будівлю аптеки по вул. Центральна, 37 в с. Петрівка (а.с. 71-73);

- ліквідаційного балансу ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами» від 10.11.2014, затвердженого засновником товариства - ОСОБА_5 (а.с. 74);

- протоколу загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами» від 20.10.2014 № 1-а, в якому зазначено, що ОСОБА_5 є правонаступником майнових прав та зобов'язань цього товариства, в тому числі, щодо аптечного кіоску в с. Петрівка, вул. Радянська, 37 (а.с. 75);

- протоколу загальних зборів засновників (учасників) від 07.11.2014 № 2, яким, зокрема, прийнято рішення про ліквідацію ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами» за рішенням засновника (ОСОБА_5.) (а.с. 76);

- рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради від 24.11.2016 № 53, яким підтверджено, що правильною адресою об'єкта нерухомого майна, який належить ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами», є: АДРЕСА_1, АДРЕСА_4 (а.с. 77).

Суд звертає увагу, що право власності на, в тому числі, приміщення за адресою: АДРЕСА_3, АДРЕСА_1 не було зареєстровано в реєстрі речових прав за ТОВ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами», оскільки така реєстрація чинним на той час законодавством не вимагалась. Однак, право власності було зареєстровано в Фонді державного майна України.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови ОСОБА_5 у здійсненні реєстрації речових прав на її ім'я на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, оскільки нею, з метою проведення реєстрації, було подано державному рестратору належним чином оформлений пакет документів, якій відповідав вимогам чинного законодавства України.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача та його представників на неправомірність набуття ОСОБА_5 права власності на вищевказаний об'єкт, оскільки адміністративні суди не наділені повноваженнями на дослідження вказаного питання.

Статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду по захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Про безпідставність звернення позивача до суду з цим позовом свідчить і те, що відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно- правових відносинах. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, в той час як право на звернення до адміністративного суду з позовом має ширше коло суб'єктів. Таке право мають також представники, у тому числі законні представники, зокрема й органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28.10.2009 по справі № К-7452/09-С та постанові Верховного Суду України від 03.02.2015 по справі № 21-617а14, яка в силу вимог ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для врахування судами при виборі та застосуванні правової норми.

За наслідками дослідження матеріалів справи, наданих сторонами доказів та пояснень, судом встановлено, що прийняте державним реєстратором рішення від 04.01.2017 щодо реєстрації речового права на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 на ОСОБА_5 жодним чином не впливає на склад та обсяг прав і обов'язків ОСОБА_1 як орендаря вищевказаного майна.

Відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 12.08.2010 по справі № П-130/10 3, звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 має бути відмовлено.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна