Справа № 489/5196/16-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/5196/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Романішина В.Л.,

суддів: Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення рішень №68/4 від 29.08.2016р. та №51/3 від 30.06.2016р. про утримання надміру виплачених сум пенсій, скасування вказаних рішень, зобов'язання УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва здійснити перерахунок пенсії відповідно до чинного законодавства.

Позов обґрунтовувала тим, що у спірних рішеннях УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва №68/4 від 29.08.2016р. та №51/3 від 30.06.2016р. про утримання надміру виплачених сум пенсій зазначено про надання недостовірних відомостей про суми заробітної плати за період з 01.10.1992р. по 30.09.1997р. без вказівки на особу, яка надала такі недостовірні відомості, тоді як ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено повернення надміру виплачених сум пенсій лише внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Причиною відсутності даних по заробітній платі за період з 01.10.1992р. по 30.09.1997р. стала саме втрата пенсійним органом пенсійної справи та неповне її поновлення відповідачем шляхом витребування відповідних документів.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.01.2017р. позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва щодо винесення рішень №68/4 від 29.08.2016р. і №51/3 від 30.06.2016р. та скасовано вказані рішення відповідача. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що як заява про перерахунок пенсії, так і довідка про заробітну плату за період з 01.10.1992р. по 30.09.1997р. подані ОСОБА_2 в січні 2013 року особисто, а тому вона була ознайомлена із змістом поданих нею до УПФУ документів. Саме надання позивачем недостовірних даних про заробітну плату спричинило неправомірне збільшення розміру пенсії з 01.01.2013р. на суму 799,95 грн. щомісячно.

Апелянт вважає, що при прийнятті спірних рішень №68/4 від 29.08.2016р. та №51/3 від 30.06.2016р. про утримання надміру виплачених сум пенсій Управління діяло в межах повноважень та у спосіб, визначені ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а посилання суду на ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є безпідставним, оскільки відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

На підставі ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає постанову суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва, тобто в частині вимог ОСОБА_2, які задоволено оскаржуваною постановою суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва та з 19.08.2010р. отримує пенсію за віком згідно Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З моменту призначення, відповідно до ст.40 Закону №1058-ІV, пенсія позивача обчислювалась із заробітку за період до 01.07.2000р. враховувався заробіток за період з серпня 1994 року по липень 1999 року.

В січні 2013 року, на підставі заяви ОСОБА_2 та наданої нею довідки про заробітну плату, УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва здійснило перерахунок пенсії позивача та для обчислення її розміру враховано заробіток до 01.07.2000р. за період з жовтня 1992 року по вересень 1997 року в ТОВ ВКК «Карат-Люкс». Внаслідок проведеного перерахунку розмір пенсії ОСОБА_2 збільшився на 799,95 грн. Заробітна плата за період з 01.10.1992р. по 30.09.1997р. визначалась УПФУ на підстави наданих позивачем довідок про заробітну плату, а за період з 01.07.2000р. по 31.08.2010р. - за даними системи персоніфікованого обліку.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що в березні 2016 року в УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва виявлено несанкціоноване вилучення деяких пенсійних справ з приміщення Управління, у тому числі пенсійної справи позивача, про що відповідачем подано відповідну заяву до Ленінського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва проведено роботу по формуванню дублікату пенсійної справи ОСОБА_2, в тому числі шляхом отримання відповідних даних про заробітну плату позивача за період, який враховано при здійсненні у 2013 році перерахунку її пенсії.

Дані про заробітну плату позивача в ТОВ ВКК «Карат-Люкс» за період з 01.10.1992р. по 08.04.1994р. та їх документальне підтвердження первинними документами не бути отриманні у зв'язку з тим, що підприємство не звітує та не веде діяльність з 01.04.2001р. Листом від 26.04.2016р. Управління отримало дані про заробітну плату позивача в СП у формі ТОВ «Д'юті Фрі Трейдінг» та їх документальне підтвердження за період з 01.06.1994р. по 30.09.1997р. та встановлено, що зазначені у наданій підприємством довідці №72 від 25.04.2016р. дані про заробітну плату та дані, які містяться в електронному особовому рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1, містять розбіжності у кожному місяці.

За результатами звернення УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва до СП у формі ТОВ «Д'юті Фрі Трейдінг» для отримання даних про заробітну плату позивача за період з 01.01.1998р. по 30.06.2000р., відповідачем отримано довідку №86 від 18.05.2016р. з копіями документів, які підтверджують зазначені в такій довідці суми заробітної плати. Оскільки довідки про заробітну плату №72 від 25.04.2016р. та №86 від 18.05.2016р. підтверджено первинними документами УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва прийняло рішення №51/3 від 30.06.2016р., яким вирішило врахувати дані саме вказаних довідок при розрахунку пенсії позивача.

29.08.2016р. відповідачем прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій №68/4, яким встановлено, що у зв'язку з наданням ОСОБА_2 недостовірних відомостей про суми заробітної плати за період з 01.10.1992р. по 30.09.1997р., утворилась переплата у виплаті пенсії за період з 01.01.2013р. по 31.03.2016р. в сумі 28198,83 грн., яка підлягає стягненню з пенсіонера. Вирішено, що у разі ненадходження від ОСОБА_2 коштів протягом місяця з дня її повідомлення про прийняття цього рішення, необхідно утримувати переплату в розмірі 20% від розміру пенсійної виплати щомісячно, починаючи з вересня 2016 року до повного погашення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2 про скасування рішень УПФУ №68/4 від 29.08.2016р. і №51/3 від 30.06.2016р., дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якому лежить тягар доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено, що переплата у виплаті пенсії позивачу за період з 01.01.2013р. по 31.03.2016р. виникла внаслідок зловживань з боку пенсіонера в частині подання ним завідомо неправдивих відомостей про розмір заробітної плати за період з 01.10.1992р. по 30.09.1997р., що, у відповідності до ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є підставою для стягнення відповідних сум.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно ст.103 Закону України статті 103 Закону №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

За змістом наведених положень чинного пенсійного законодавства слідує, що обов'язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є встановлення пенсійним органом факту зловживання з боку пенсіонера, або подання страхувальником недостовірних даних. Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону №1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

При цьому, частиною 2 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Таким чином, пенсіонер не може нести відповідальність за зміст та достовірність довідки про заробітну плату, виданої підприємством, з яким він перебував у трудових відносинах, якщо не доведено фактів зловживань з його боку.

Як зазначалось вище, при прийнятті рішень №68/4 від 29.08.2016р. і №51/3 від 30.06.2016р. УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва виходило з того, що при зверненні в 2013 році до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії ОСОБА_2 надано довідку з недостовірними відомостями про її заробітну плату за період з 01.10.1992р. по 30.09.1997р. При цьому, відповідачем не зазначено реквізитів нібито поданої позивачем довідки з неправдивими відомостями; вказана довідка відсутня у матеріалах справи, як і відсутня у відповідача у зв'язку з втратою пенсійної справи позивача.

А відтак, колегія суддів доходить висновку про недоведеність УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва подання ОСОБА_2 довідки про її заробітну плату за вказаний вище період з недостовірними відомостями. Обов'язок доказування вказаних обставин частиною 2 статті 71 КАС України покладено саме на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову про неправомірність прийнятих рішень.

Варто зазначити, що здійснюючи перерахунок пенсії позивача на підставі довідки про її заробіток за період з 01.10.1992р. по 30.09.1997р., орган пенсійного фонду не був позбавлений можливості перевірити обґрунтованість її видачі або витребувати відповідні докази за власною ініціативою.

Таким чином, оскільки відповідачем не було надано доказів зловживань з боку пенсіонера щодо подання документів з неправдивими відомостями, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що передбачені статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для стягнення з ОСОБА_2 надміру виплачених сум пенсій відсутні.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів апелянта, що рішенням №51/3 від 30.06.2016р. визначено оптимальний варіант заробітку для обчислення пенсії ОСОБА_2, зокрема враховано заробіток за період з 01.08.1994р. по 31.07.1999р. як і при призначенні позивачу пенсії у 2010 році, що забезпечує реалізацію права ОСОБА_2 на врахування для обчислення розміру пенсії документально підтвердженого розміру заробітної плати за 5 років підряд до 01.07.2000р. та дотримання вимог ч.1 ст.40 Закону №1058, оскільки при такому варіанті розрахунку пенсія позивача зменшується на 799,95 грн., тоді як УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва не доведено, що у 2013 році перерахунок пенсії позивача здійснено неправомірно.

В апеляційній скарзі апелянт, також, зазначає, що при стягненні з УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 551,20 грн. судом першої інстанції не враховано, що Управління є неприбутковою установою та використання коштів УПФУ на цілі, не передбачені ст.73 Закону №1058, забороняється. Апеляційний суд не бере до уваги такі доводи апелянта, оскільки при розподілі судових витрат суд першої інстанції діяв у відповідності до ст.94 КАС України.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 ч.5 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 23.02.2017р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

Шляхтицький О.І.