Справа № 803/3769/15
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Справа № 876/9703/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Мацьків М.С.,

представника позивача Максимчука Ю.В.,

представника відповідача Сахарчука А.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «Ексіма Плюс» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення,-

в с т а н о в и в :

ДП «Ексіма Плюс» звернулося в суд з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 05.11.2015року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову, оскільки актом перевірки не підтверджено суми ПДВ, сплачені підприємством митним органам при імпорті сировини.

Представник Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просять постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Представник ДП «Ексіма Плюс» в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період з 01.10.2015 року по 07.10.2015 року Луцькою ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ДП "Ексіма Плюс" з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2015 року. За наслідками даної перевірки відповідачем складено акт від 15.10.2015 року №4663/15-02/35954365, яким встановлено порушення позивачем вимог абз. "б" п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого ДП "Ексіма Плюс" по операціях з придбання ТМЦ по імпорту, їх транспортування та процесу переробки сировини завищено бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку за червень 2015 року на суму 322 892 грн.

На підставі вказаного акту відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 05 листопада 2015 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2015 року на 322 892 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 161 446 грн.

Як передбачено підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 181 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку (пункт 201.12 статті 201 ПК України).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Пунктами 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції , між ДП "Ексіма Плюс" (покупець) та фірмою ERBIS Sp. Jawna, м.Козеглови, Польща (продавець) було укладено зовнішньо-економічний контракт №1 від 21.09.2009 року, предметом якого є поставка плівки та моноволокна полівінілхлориду.

На виконання умов даного контракту 08.06.2015 року фірмою ERBIS Sp. Jawna імпортовано в адресу позивача полімерні матеріали: плівку з полівінілхлориду, яка призначена для виготовлення синтетичних ялинок та вінків, загальною вартістю 34 845 доларів США (740 244,21 грн.). Зазначена поставка підтверджується наявними в матеріалах справи ВМД №205070002/2015/005475 від 08.06.2015 року, за якою митним органам підприємство сплатило ПДВ в сумі 162 853,73 грн., специфікацією №2 від 25.07.2014 року до контракту, фактурами та специфікаціями товару постачальника, а також міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR).

Крім того, як слідує з матеріалів справи, між ДП "Ексіма Плюс" (покупець) та фірмою INDUSTRIA ITALIANA MONOFILO ORIENTATO SRL., м.Болонья, Італія (продавець) укладено зовнішньо-економічний контракт №2 від 12.07.2010 року, предметом якого є поставка моноволокна із полівінілхлориду.

На виконання умов зазначеного контракту фірмою INDUSTRIA ITALIANA MONOFILO ORIENTATO SRL. імпортовано в адресу позивача 22.06.2015 року моноволокно в асортименті, виготовлене із полівінілхлориду, призначене для виготовлення штучних ялинок та вінків. Вказані поставки підтверджуються ВМД №205070002/2015/008880 від 22.06.2015 року на суму поставки 32 441,95 Євро (824 071,69 грн.), за якою митним органам сплачено ПДВ в сумі 173 055,05 грн., а також специфікаціями №1 від 16.12.2012 року, №1/2015 від 10.06.2015 року до контракту, фактурами та пакувальними листами постачальника, міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR).

Таким чином, факт поставки ТМЦ (плівки, моноволокна) на митну територію України та сплата позивачем ПДВ при митному оформленні товарів підтверджуються належним чином оформленими вантажно-митними деклараціями, що в свою чергу свідчить про правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту червня 2015 року сум ПДВ, сплачених митним органам, в загальному розмірі 335 908,78 грн.

Як встановлено судом, відповідно до договору на здійснення транспортно-експедиторських послуг №117 від 01.10.2013 року, укладеного між ДП "Ексіма Плюс" (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (експедитор), визначено порядок взаємин, що виникають між сторонами при організації, здійсненні і розрахунках за міжнародні автомобільні перевезення вантажів транспортними засобами експедитора за заявками замовника.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що між ДП "Ексіма Плюс" (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (виконавець) 01.01.2012 року укладено контракт №2-0112-Д на переробку давальницької сировини, в доповненнях до якого визначено технологічні умови переробки сировини та отримання готової продукції, витрати виконавця на етапах переробки сировини та отримання готової продукції, норми витрат сировини на одиницю готової продукції. За даним контрактом ДП "Ексіма Плюс" зобов'язувалось здійснювати попередню поставку сировини (моноволокна, плівки та інших матеріалів) в адресу ОСОБА_4, а останній зобов'язувався здійснити переробку сировини та передати підприємству готову продукцію (ялинки штучні, сосни штучні, вінки, гірлянди).

Актами передачі сировини на переробку, актами списання сировини, актами виконаних робіт, актами оприбуткування готової продукції підтверджується факт виконання ДП "Ексіма Плюс" та ФОП ОСОБА_4 взаємних зобов'язань за контраком №2-0112-Д від 01.01.2012 року протягом червня 2015 року. Також матеріалами справи підтверджується відображення підприємством по бухгалтерському обліку руху товарно-матеріальних цінностей (сировини, готової продукції).

Як слідує з матеріалів справи, готова продукція (ялинки штучні, сосни штучні, вінки, гірлянди) реалізовувалась позивачем на митній території України згідно укладених договорів купівлі-продажу від 19.04.2012 року №19/1 з ОСОБА_5, від 12.04.2010 року №01-12-Т з ОСОБА_6 та на підставі усних домовленостей з ТОВ "ТК "Юліс", з ПП "Обухівміськвторресурси", про що свідчать податкові та видаткові накладні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що досліджені в судовому засіданні докази підтверджують факт використання позивачем імпортованої сировини у власній господарській діяльності шляхом укладення контракту на її переробку та подальшої реалізації готової продукції на митній території України.

При цьому, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги доводи податкового органу про неможливість здійснення ФОП ОСОБА_4 підприємницької діяльності з переробки давальницької сировини згідно укладеного із позивачем контракту, оскільки такі висновки зроблені на припущеннях, без проведення відповідних податкових перевірок чи зустрічних звірок підприємця та без урахування наданих позивачем первинних документів.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року у справі № 803/3769/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Повний текст ухвали виготовлений 23 лютого 2017 року.