Справа № 826/11005/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

27 лютого 2017 року № 826/11005/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 (позивача)
доКомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України (відповідача-1), Командира військової частини НОМЕР_1 (відповідача-2)
третя особа:Міністерство оборони України (третя особа)
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві, Апеляційної атестаційної комісії Північного регіону, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України та командира військової частини НОМЕР_1 у вирішенні питання щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за контрактом;
- зобов`язати Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України та командира військової частини А-1314 припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 27.11.2011 року та вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту про проходження військової служби від 27.04.2011 року.
У судовому засіданні 20.10.2016 року представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог; у якій викладено вимоги про:
- визнання протиправною відмову Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України вирішити питання щодо звільнення позивача з військової служби за контрактом, викладену у відповіді від 18.06.2016 року №116/9/1/7634;
- визнання протиправною відмову Командира військової частини НОМЕР_1 вирішити питання щодо звільнення позивача з військової служби за контрактом, викладену у відповіді від 13.06.2016 року №2478;
- зобов`язати Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України та командира військової частини А-1314 припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 27.11.2011 року та вирішити питання щодо звільнення позивача з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту про проходження військової служби від 27.04.2011 року.
У судовому засіданні 08.11.2016 року суд протокольною ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи Міністерство оборони України.
Представники відповідача-1 та третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, надали суду письмові заперечення, у яких просили відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.
Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. 25.10.2016 року представник відповідача-2 через канцелярію суду подав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.
З огляду на неявку в судове засідання представника відповідача-2, який згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.
27.04.2011 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі ТВО першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України укладено контракт про проходження позивачем військової служби в Збройних Силах України. Контракт набрав чинності відповідно до п.11 23.06.2011 року. У п.3 контракту встановлено строк його дії і за погодженням сторін він визначений на 5 років. Згідно п.6 контракту при вирішенні питань, не передбачених цим контрактом, сторони керуються вимогами нормативно-правових актів. Контракт підписаний обома сторонами, скріплений гербовою печаткою.
17.03.2016 року та 09.05.2016 року позивач звертався до командира військової частини з рапортом про небажання укладати контракт та звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням дії контракту.
27.05.2016 року позивач звернувся до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України та Командира військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення його з військової служби і надати відповідні розпорядження з питань вказаного звільнення.
У листі №2478 від 13.07.2016 року Командир військової частини польової пошти НОМЕР_2 повідомив, зокрема, що з часу оголошення часткової мобілізації контракт позивача продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, а також повідомлено, що підставою для звільнення позивача з військової служби по закінченню терміну контракту може бути тільки Указ Президента України про оголошення загальної демобілізації.
Крім того, у листі №116/9/1/7634 від 18.06.2016 року ТВО начальника управління персоналу заступника начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України повідомлено позивача про відсутність підстав для звільнення його з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту.
Не погоджуючись з такою відмовою та бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам, з урахуванням викладених ним обставин, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року (надалі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.6 ст.2 Закону №2232-ХІІ до видів військової служби відносяться: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року №170 (надалі Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153 (п.1.1 Інструкція №170).
Відповідно до абз.1 п.2.12 Інструкції №170 контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35 Положення.
Згідно п.п.2 п.35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (надалі Положення №1153/2008) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «д», «з», «к» та «м» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Так, у п.«б» ч.2 ст.26 Закону №2232-ХІІ зазначено, що звільнення зі служби проводиться військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
Відповідно до п.«а» ч.6 ст.26 Закону № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (надалі Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно ч.1 ст.1 Закону №3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 року №1126-VII, оголошено проведення часткової мобілізації.
Також Президентом України були прийняті Укази «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 року №454/2014, від 21.07.2014 року №607/2014, від 14.01.2015 року №15/2015.
У ч.9 ст.23 Закону №2232-ХІІ, крім іншого, зазначено, що у разі настання особливого періоду:
2) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону;
з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону;
3) в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та строк контракту яких закінчився, військова служба може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті.
У п.1 ч.8 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, зокрема, зазначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:
ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;
і) які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;
ї) які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.
З аналізу вищезазначеного вбачається, що підчас дії особливого періоду не передбачено звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку з закінченням строку контракту.
За змістом ст.1 Закону №3543-XII особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ч.1 ст.1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч.4 ст.3 Закону №3543-XII зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.
Згідно ч.1 ст.1 Закону №3543-XII демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Законодавчі обмеження щодо звільнення військовослужбовців пов`язані в першу чергу з особливим періодом і лише потім з мобілізацією як його складовою частиною.
Аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України, дає суду підстави стверджувати, що особливий період не припиняється після закінчення терміну проведення мобілізації або у проміжках проведення мобілізації.
Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 16.0.2015 року у справі №800/582/14, у якій зроблено висновок, що між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя А.С. Мазур