Справа № 804/2811/16
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2017 рокусправа № 804/2811/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Головко О.В. Суховаров А.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 жовтня 2015 року № 28470-17про визначення позивачу суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб в розмірі 46 764,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір оренди земельної ділянки № 12676 від 14.05.2013 року , укладений між позивачем та Дніпродзержинською міською радою не може бути підставою для нарахування орендної плати, оскільки цей договір, з незалежних від позивача обставин, не пройшов державну реєстрацію. А до моменту державної реєстрації права оренди земельної ділянки, орендар не набуває права оренди цієї земельної ділянки, сама земельна ділянка вважається не переданою, а право оренди офіційно не визнане та не підтверджене державою Україна. Крім того, станом на момент визначення податкового зобов'язання нормативна грошова оцінка склала суму, набагато меншу, ніж попередня, що передбачає зміну розміру орендної плати в бік її зменшення, що вказує на невірність розрахунку суми податкового зобов'язання, оскільки вона визначалась з урахуванням розміру грошової оцінки, який існував на момент укладання договору.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову та прийняти нову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано вимоги пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент визначення суми податкового зобов'язання), в якому визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Таким чином, до моменту державної реєстрації права оренди земельної ділянки, орендар не набуває права оренди цієї

земельної ділянки, сама земельна ділянка вважається не переданою, а право оренди офіційно не визнане та не підтверджене державою Україна.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

Представники відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Причини неприбуття суду не повідомлено.

Відповідно до вимог частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та Дніпродзержинською міською радою 14.05.2013 року укладено договір оренди земельної ділянки № 12676 на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 28.12.2012 року № 625-30/VІ про надання в користування на умовах оренди земельної ділянки площею 0,0944 га для розміщення нежитлової будівлі за адресою : м. Дніпродзержинськ, вул.. Республіканська, буд. 24 (належить на праві приватної власності згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно). Строк дії договору з 14.05.2013 року по 28.12.2022 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 1248064,10 грн.

Договір оренди не переукладався, додаткових умов щодо зміни нормативно-грошової оцінки земельної ділянки не вносилось.

Враховуючи викладене та інформацію департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради від 23.02.2015 № 09-07/455 та від 22.07.2015 № 09-07/1922 щодо наявних договорів оренди земельних ділянок станом на 01.01.2015 року Дніпродзержинською ОДПІ проведено розрахунок орендної плати за користування земельною ділянкою за формулою: 1248064,10 * 3% * 1,249 = 46 764,96 грн., де:

- 3% - процентна ставка, визначена договором оренди;

- 1,249 - індекс споживчих цін за 2015 рік, визначений Державним агентством земельних ресурсів України на виконання пункту 289.3 статті 289 Податкового кодексу України.

На підставі розрахунку податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.10.2015 № 28470-17 про збільшення ОСОБА_1 грошового зобов'язання з орендної плати за землю з фізичних осіб у розмірі 46 764,96 грн.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сума орендної плати за земельну ділянку на 2015 рік фізичній особі ОСОБА_1 нараховано згідно вимог чинного законодавства, з огляду на наявність у позивача права власності на нерухоме майно та договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпунктів 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За пунктом 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

За частиною третьою статті 7 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 11.04.2005 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.10.2000 року набув право власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул.. Республіканська, будинок 24. Державну реєстрацію права власності на це майно засвідчено за реєстраційним номером 4243526 від 11 квітня 2005 року.

Земельна ділянка, на якій знаходиться об'єкт нерухомості, перебував в користуванні позивача на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 17.05.2001 № 198, який втратив чинність.

У зв'язку з втратою чинності п. 1 рішення виконавчого комітету міської ради від 17.05.2001 року № 198, рішенням Дніпродзержинської міської ради від 28.12.2012 року № 625-30/VІ надано юридичним та фізичним особам земельні ділянки несільськогосподарського призначення по матеріалах інвентаризації та визначити права на них згідно з додатком, до яких відноситься оренда земельної ділянки площею 0,0944 га для розміщення нежитлової будівлі за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул.. Республіканська, буд. 24.(а. с. 13)

Пунктом 3.2 вказаного рішення Дніпродзержинської міської ради землекористувачів зобов'язано звернутися до відповідного органу для здійснення державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з матеріалами справи, 04.11.2015 року позивач звернувся до відповідних органів для здійснення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки № 12676 від 14.05.2013 року, тобто вже після прийняття податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до листа про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10.11.2015 №05-08/1597 причиною відмови у державній реєстрації права оренди на земельні ділянки є несплата адміністративного збору несплата за надання витягу з Державного реєстру прав. Окрім цього, ОСОБА_1 не надано разом із зверненням про реєстрацію договору необхідного пакету документів для державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, що свідчить про невиконання громадянином ОСОБА_1 договірних відносин.

Таким чином, відповідно до положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Неналежне оформлення договору оренди земельної ділянки (відсутність державної реєстрації), не звільняє орендаря від обов'язку сплати податку за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно, оскільки договором не можна змінити виконання обов'язку, встановленого податковим законом.

Таким чином, податкове повідомлення рішення прийнято Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією ДФС у Дніпропетровській області на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є правомірним та не підлягає скасуванню.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 804/2811/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі, у порядку, встановленому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров