Справа № 817/1273/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2017 р.Р і в н е 817/1273/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Чернюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
до ГУ ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування фінансових санкцій
В С Т АН О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_4, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, ГУ ДФС у Рівненській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.07.2016 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 1324,00 грн. та рішення про застосування фінансових санкцій від 29.07.2016 № в сумі 17000,00 грн.

В основу спірних рішень відповідача покладені висновки контролюючого органу про реалізацію позивачем горілчаних напоїв та тютюнових виробів з підробленими марками акцизного податку, а також про відсутність належного обліку таких товарів у встановленому порядку.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач неправомірно застосував до позивача положення ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», яким встановлено відповідальність суб'єктів господарювання за здійснення торгівлі підакцизними товарами без наявності ліцензії, позаяк факт наявності відповідної ліцензії відображено у акті перевірки позивача. Так само, позивач стверджував про безпідставність висновків податкового органу про порушення позивачем п.9 ст.226 Податкового кодексу України, відповідно до якого немаркованими вважаються алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку, оскільки у ході перевірки, як зазначив позивач, ревізором встановлено саме ознаки підробки марки акцизного податку, які визначено «про людське око» на власний розсуд, в той час як про проведення експертних досліджень позивача у встановленому порядку не повідомлялось. На підставі викладеного позивач вважає, що підстави для застосування фінансових санкцій та винесення спірних рішень у відповідача відсутні, враховуючи також те, що винесення оспорюваних рішень вчинено відповідачем за межами місячного строку, передбаченого п.2.8. Інструкції про порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженої наказом ДААК ДПА України від 08.07.2003 року №80. З таких підстав просив суд визнати оспорювані рішення про застосування фінансових санкцій протиправними та скасувати, а позов - задовільнити повністю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначивши, що факт підробки марок акцизного податку встановлено відповідачем на підставі експертного висновку, про що позивача не повідомлено в порушення ст.84 Податкового кодексу України, а враховуючи те, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та сплаті єдиного податку, відповідачем безпідставно не взято до уваги норму ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», якою не передбачено здійснення відповідного обліку товарів що реалізовуються, платниками єдиного податку, тому застосування фінансових санкцій є протиправним. Крім того, у ході судового розгляду представник позивача стверджував про прийняття спірних рішень контролюючим органом за межами встановленого строку, відтак просив суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, представник відповідача подала через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) письмові заперечення (а.с.31-34), у яких зазначила про необгрунтованість позовних вимог з огляду на виявлення у ході перевірки алкогольних та тютюнових виробів з підробленими марками акцизного податку, що підтверджено відповідним висновком експертів, а відтак за встановленим фактом щодо порушення позивачем ч.4 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі, визначеному абз.15 ч.2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Також представник відповідача стверджувала про безпідставність позовних вимог в частині скасування спірного податкового-повідомлення рішення, яким позивача зобов'язано сплатити штрафну санкцію за фактом реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без здійснення їх обліку у встановленому порядку, чим порушено п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки з 01.04.2015 позивачу було анульовано реєстрацію платника єдиного податку, що зумовило виникнення у позивача обв'язку з ведення обліку реалізовуваних товарів у встановленому порядку. Крім того, представник відповідача зазначила, що у відповідності до п.2.8. Інструкції про порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженої наказом ДААК ДПА України від 08.07.2003 року №80, розгляд справи та прийняття рішень здійснюється контролюючим органом потягом тридцяти робочих днів з моменту складання акта про порушення суб'єктом господарювання підприємницької діяльності у сфері обігу спирту, алкогольних та тютюнових виробів, відтак твердження позивача про недотримання відповідачем строків винесення спірних рішень є помилковими. Відповідно до викладеного представник відповідача вважає оспорювані рішення обґрунтованими і правомірними, тому просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позовних вимог з підстав, викладених у поданих суду письмових запереченнях, та просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності з 14.06.2007 (а.с.72-74) та має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за реєстраційним номером 71 від 23.03.2016, видану 01.04.2016 Головним управлінням ДФС у Рівненській області (строк дії з 02.04.2016 по 01.04.2017) із зазначенням місця здійснення діяльності: АДРЕСА_1 магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с.66); а також має ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за реєстраційним номером 72 від 23.03.2016, видану 01.04.2016 Головним управлінням ДФС у Рівненській області (строк дії з 02.04.2016 по 01.04.2017) із зазначенням місця здійснення діяльності: АДРЕСА_1 магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с.67).

10.06.2016 на підставі наказу Головного управлінням ДФС у Рівненській області від 10.06.2016 №334 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1» (а.с.36) та направлень на перевірку від 10.06.2016 №175 та 176 (а.с.37-38) посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, про що складено акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами від 10.06.2016 за реєстраційним №78/17-00-40/НОМЕР_1 (а.с.39-40).

За результатами проведеної перевірки було встановлено:

«- факт реалізації однієї пляшки горілки «Medoff» класік міст. 0,5 міцн. 40% об., дата виробництва 13.07.2015, виробник ТОВ «УДК» по ціні 55,00 грн., марка акцизного податку 13 ААБГ 282154 01/15 14,106 грн. АВ ЛГП Запорізька область. Продавець видала роздрукований документ - фіскальний чек № від 10.06.2016 на суму 55,00 грн.,

- та реалізації однієї пляшки горілки «Абсолютний стандарт Вечірній Львів» міст. 0,5 міцн. 40% об., дата виробництва 15.06.2015 по ціні 55,00 грн., виробник ТОВ «НВП Абсолютний стандарт» з маркою акцизного податку 13 ААБГ 282163 01/15 14,106 грн. АВ ЛГП Львівська область.

Також в реалізації знаходилось 20 пачок сигарет «Прилуки» особливі, класичні, дата виробництва 20.05.2016, виробник ПрАТ «А/Г тютюнова компанія В.А.Т. Прилуки», МРЦ 14,00 грн., та 16 пачок сигарет «BOND» STREET 25, дата виробництва 27.05.2016, ПрАТ «Філіп Морріс Україна», МРЦ 17,00 грн.

На вищезазначені 2 пляшок горілки та 36 пляшок сигарет відсутні супровідні облікові документи, що свідчить про те, що облік запасів не ведеться у встановленому законом порядку, чим порушеноп.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

У вищезазначених марках акцизного податку, якими маркована горілка «Medoff» класік та горілка «Абсолютний стандарт Вечірній Львів» вбачаються ознаки підробки, а саме: відсутня гама кольорів на голографічному захисному елементі, відсутні видимі захисні волокна, не чіткий друк індексу регіону, серії, номеру, дати та суми сплати акцизного податку.».

При цьому у акті перевірки позивача зазначено, що марку акцизного податку 13 ААБГ 282154 01/15 14,106 грн. АВ ЛГП буде направлено на проведення експертизи щодо встановлення її автентичності.

Таким чином, висновком акта перевірки встановлено порушення вимог:

- ч.4 ст.11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»;

- п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- та порушення вимог ст.226 Податкового кодексу України.

У акті перевірки позивача ОСОБА_5 - продавець магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», зазначено, що зауважень до акта немає.

До вказаного акта перевірки додані пояснення та протокол про адміністративне правопорушення.

Зокрема, згідно доданих письмових пояснень продавця магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_5 зазначила, що їй нічого не відомо з приводу підробки марки акцизного податку 13 ААБГ 282154 01/15 14,106 грн. на реалізованій пляшці горілки «Medoff» класік, оскільки вона привезена постачальником спиртних напоїв у магазин, а пляшка горілки «Абсолютний стандарт Вечірній Львів» знаходилась для власного споживання, вказавши, що накладні на вказаний товар відсутні (а.с.41).

Листом від 15.06.2016 №2998/8/17-00-40-22 Головне управління ДФС у Рівненській області направило до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС для проведення експертизи щодо автентичності марку акцизного податку 13 ААБГ 282154 01/15 14,106 грн. АВ ЛГП (а.с.42).

При цьому, у судовому засіданні представник відповідача стверджувала, що повідомлення позивача про проведення відповідної експертизи було зроблено у акті перевірки від 10.06.2016 за реєстраційним №78/17-00-40/НОМЕР_1, відтак не потребувало додаткового окремого повідомлення платника.

Листом від 02.07.2016 №4507/94-94-59-02-4 Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень ДФС надала відповідачу висновок від 02.07.2016 №125, згідно якого надана на дослідження марка акцизного податку на алкогольні напої вітчизняного виробництва: 13 ААБГ 282154 01/15 14,106 грн. АВ ЛГП не відповідає аналогічним маркам акцизного податку, що були виготовлені на Державному підприємстві «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (а.с.43-44).

На підставі висновків акту перевірки від 10.06.2016 за реєстраційним №78/17-00-40/НОМЕР_1 відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 29.07.2016 №, яким за порушення ч.4 ст.11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», п.226.9 ст.226 Податкового кодексу України, що виявилось у реалізації та зберіганні алкогольних напоїв з підробленими марками акцизного податку встановленого зразка, застосовано до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.; а також прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.07.2016 №, яким за порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що виявилось у нездійсненні у встановленому порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію у сумі 1324,00 грн. (а.с.48-50).

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати спірні рішення про застосування фінансових санкцій.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Основні засади державної політики у сфері виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до положень абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового коньячного і плодового алкогольних напоїв та тютюнових виробів» алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно п.12 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 №854, зберігання та реалізація алкогольних напоїв, крім алкогольних напоїв з вмістом спирту етилового від 1,2 до 8,5 відсотка об'ємних одиниць, вироблених в Україні, дозволяється тільки за наявності марки акцизного податку на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством.

Порядок запровадження марок акцизного збору регулюється законодавством.

Статтею 226 Податкового кодексу передбачено порядок та умови щодо виготовлення, зберігання, продажу марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Згідно з п.226.1. ст.226 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Відповідно до п.226.5. ст.226 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.226.9. ст.226.9 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) вважаються такими, що немарковані:

алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку;

алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції;

алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

За обставинами справи у ході перевірки позивача посадовими особами контролюючого органу виявлено, зокрема, дві пляшки горілки «Medoff» класік та «Абсолютний стандарт Вечірній Львів» із ознаками підробки. Для встановлення автентичності марки акцизного податку 13 ААБГ 282154 01/15 14,106 грн. АВ ЛГП, а саме тієї, що була на пляшці горілки «Medoff» класік, відповідачем направлено відповідну акцизну марку на експертизу до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо повідомлення позивача про проведення експертизи, з приводу чого зазначає таке.

Статтею 84 Податкового кодексу України регламентовано порядок проведення експертизи під час здійснення податкового контролю контролюючими органами.

Так, згідно з п.84.1. ст.84 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) експертиза проводиться у разі, коли для вирішення питань, що мають значення для здійснення податкового контролю, необхідні спеціальні знання у галузі науки, мистецтва, техніки, економіки та в інших галузях. Залучення експерта здійснюється на договірних засадах та за рахунок коштів сторони, що є ініціатором залучення експерта.

Пунктом 84.2. цієї ж статті Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що експертиза призначається за заявою платника податків або за рішенням керівника (або його заступника) контролюючого органу, в яких зазначаються: підстави для залучення експерта; прізвище, ім'я та по батькові експерта; реквізити платника податків, стосовно якого здійснюється податковий контроль; питання, поставлені до експерта; документи, предмети та інші матеріали, які подаються на розгляд експерта.

Відповідно до п.84.3. ст.84 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган, керівник (або заступник) якого призначив проведення експертизи, зобов'язаний ознайомити платника податків (його представника) з рішенням про проведення експертизи, а після закінчення експертизи - з висновком експерта.

Як встановлено судом, відповідну заяву про проведення експертизи позивачем не подавалось, а рішення керівника (або його заступника) контролюючого органу у відповідності до вимог п.84.2 ст.84 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не приймалось, про що не заперечувалось представником відповідача у суді.

Натомість, представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що відповідне повідомлення про наступне проведення експертизи з метою встановлення автентичності марки акцизного податку було зроблено перевіряючими у акті перевірки позивача.

Однак, суд зазначає, що викладення висновків у акті перевірки за результатом її проведення не може вважатися відповідним рішенням, зокрема про проведення експертизи, у розумінні п.84.2 ст.84 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Крім того, нормою ст.84 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено обов'язок контролюючого органу ознайомити платника податків (його представника) з рішенням про проведення експертизи, а після закінчення експертизи - з висновком експерта.

Не виконавши встановлений у ст.84 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язок щодо повідомлення платника про проведення експертизи та про її результати, відповідач порушив визначений Податковим кодексом України порядок проведення експертизи під час здійснення податкового контролю контролюючими органами, тому доказ, яким наразі є висновок від 02.07.2016 №125 є таким, що отриманий з порушенням закону, відтак не визнається судом допустимим, та в силу ч.3 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України не береться судом до уваги.

Статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлена відповідальність за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадових осіб і громадян.

Так, відповідно до абз.15 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) застосовуються фінансові санкції у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

При цьому суд зазначає про помилковість тверджень представника позивача про притягнення позивача до відповідальності за здійснення, зокрема, реалізації алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії.

Таким чином, зважаючи на досліджені в судовому засіданні письмові докази та встановлені фактичні обставини, суд вважає не доведеним факт реалізації алкогольних напоїв з підробленими марками акцизного податку, а тому застосування фінансових санкцій в цій частині є неправомірним, відтак рішення про застосування фінансових санкцій від 29.07.2016 № підлягає скасуванню.

Щодо застосування штрафних санкцій в розмірі 1324,00 грн. згідно зі спірним податковим повідомленням-рішенням від 29.07.2016 № суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у провадженні Зарічненського районного суду Рівненської області перебувала адміністративна справа про притягнення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до відповідальності за ч.1 ст.155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за фактом відсутності супровідних облікових документів на реалізовувані товари згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії А №735396 від 10.06.2016 про порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: не здійснення обліку товарних запасів у встановленому законом порядку.

У ході розгляду даної справи судом встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем платником єдиного податку та не зареєстрований платником податку на додану вартість, що у свою чергу виключає склад та подію адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 23.08.2016, що набрала законної сили 05.09.2016, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, оспорюване податкове повідомлення-рішення від 29.07.2016 № суд визнає протиправним, яке підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Щодо доводів позивача, що оспорювані у справі рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій винесені відповідачем з порушенням встановленого тридцятиденного терміну згідно Інструкції про порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженої наказом ДААК ДПА України від 08.07.2003 року №80, суд звертає увагу на наступне.

Так, приписи статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Такі норми містить Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790. Зокрема, додатком до цього Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Разом із тим відповідно до п.10 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності Податковим кодексом України або одночасно з ним, можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу.

Зазначене стосується також і норм, які регулюють повноваження контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України.

У свою чергу згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Наведена норма в імперативному порядку зобов'язує контролюючий орган визначити суму грошових зобов'язань за штрафними санкціями платникові податку в тому разі, якщо таким платником порушено норми законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідний орган.

Визначений аналізованою законодавчою нормою обов'язок контролюючого органу є безумовним і виникає в тому разі, коли контролюючим органом виявлено відповідні порушення, що тягнуть за собою застосування до платника податків штрафних санкцій.

Водночас статтею 113 Податкового кодексу України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції застосовуються також і за порушення вимог іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладено на контролюючі органи.

Таким чином, обов'язком контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України є визначення суми грошових зобов'язань у вигляді штрафних санкцій за порушення норм іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладений на контролюючі органи.

Зазначене поширюється також і на санкції за порушення норм законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, оскільки контроль за дотриманням відповідних норм покладено на фіскальні органи.

При цьому відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З наведеного визначення випливає, що поняття грошового зобов'язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи. Не є винятком і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Зазначена норма чітко встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобов'язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

При цьому в п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України безпосередньо зазначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобов'язання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.

Зазначене цілком стосується фіскальних органів України, які контролюють дотримання вимог законодавства щодо обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Варто зауважити, що розглядувана законодавча норма є імперативною.

З огляду на аналіз викладених законодавчих приписів контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов'язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Тому прийняття будь-яких інших рішень контролюючим органом у розумінні Податкового кодексу України в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суперечитиме Податковому кодексу України.

Приписи статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розглядуваному контексті можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам Податкового кодексу України. Тому форма та порядок направлення відповідних рішень визначаються нормами Податкового кодексу України.

Зазначене стосується також і норм зазначеного раніше Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Форма рішення про застосування фінансових санкцій, передбачена цим підзаконним нормативно-правовим актом, не може застосовуватися контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України, оскільки відповідні норми Порядку в цій частині суперечать приписам Податкового кодексу України, який має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню до цих правовідносин з урахуванням Перехідних положень до Кодексу.

Тому з 1 січня 2011 року (від часу набрання чинності Податковим кодексом України) у контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією з цього питання Вищого адміністративного суду України, про що ним зазначено у листі від 28.02.2014 №375/11/14-14.

Водночас, рішення податкового органу щодо визначення платникові податків штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке рішення за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню, суд розцінює як окремий дефект форми такого рішення контролюючого органу, що не є безумовною підставою для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

У відповідності з п.113.3. ст.113 ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року №790 затверджено Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Порядок №790).

Відповідно до п.6 Порядку №790 (що застосовується у редакції на момент прийняття спірних рішень) рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПС, його регіональні управління та їх територіальні підрозділи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, ДПС, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.

Порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п.2.8. Інструкції про порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженої наказом ДААК ДПА України від 08.07.2003 року №80, у редакції наказу від 20.06.2007 року №113 (із змінами та доповненнями), розгляд справи та прийняття рішення здійснюються у термін тридцяти робочих днів, з моменту складання акта про порушення суб'єктом підприємницької діяльності вимог законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, чи з дати реєстрації матеріалів перевірок, які надійшли на розгляд від правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади. У разі необхідності отримання додаткових доказів по справі, термін розгляду матеріалів перевірки може бути продовжено на термін не більше ніж 6 місяців з дня виявлення порушення.

Таким чином, суд розцінює покликання представника позивача про порушення відповідачем терміну прийняття спірних рішень безпідставними, тому відхиляє доводи позивача у цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 цієї ж статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені у ході судового розгляду обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що доводи, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду обставинам справи, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами.

За наведених обставин позов підлягає до задоволення повністю.

Згідно з ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 551,20 грн. згідно квитанції від 17.08.2016 №0.0.601815366.1 підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення ГУ ДФС у Рівненській області про застосування фінансових санкцій № від 29.07.2016.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 29.07.2016 винесене ГУ ДФС у Рівненській області.

Присудити на користь позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ГУ ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.