Справа № 206/7136/16-а
Суддя: Зайченко С. В.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 206/7136/16-а
Провадження № 2-а/206/12/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2017року

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:головуючого - судді: Зайченко С.В., при секретареві - Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №8 батальйону №2 УПП у м. Дніпропетровськ лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії інспектора патрульної поліції 8-ї роти 2-го батальйону лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП протиправними та скасувати постанову ЕАА №041255 від 16.12.2016 року якою на нього накладено стягнення штраф у розмірі 425 грн. за ч.1 ст.126 КУпАП, мотивуючи тим, що 16.12.2016 року інспектор патрульної поліції зупинив його о 23-12 за адресою вул. Спогадів,171 та звинуватив у тому, що він при собі не мав поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тоді ж і на тому ж місті виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Вважає такі дії відповідача є неправомірними, оскільки він не мав жодної законної підстави для його зупинки і подальшої перевірки документів. До того ж, відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, а не як передбачає закон за місцем вчинення правопорушення. Розглянувши справу таким чином, відповідач не дав можливості йому скористатися своїми правами в повному обсязі. Такий розгляд справи на дорозі, унеможливив виконання вимог щодо всебічного, повного та обєктивного зясування обставин справи.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні та зокрема зазначив, що він дійсно не мав поліса обовязкового страхування на причеп, оскільки не знав, що цього вимагає закон. Однак, на теперішній час він його вже оформив. В нього на момент зупинення працівниками поліції не горіло освітлення заднього номера. Однак про цю поломку він не знав, оскільки вона могла трапитись під час руху. До того ж, цю несправність відповідач ніяк не міг помітити, оскільки позаду його автомобіль був причеп.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та зокрема пояснив, що під час патрулювання 16.12.2016 року був помічений автомобіль «HYUNDAI TUCSON» , номерний знак АЕ 8953ВО з причепом, на якому не працювало освітлення заднього номерного знаку. Водій даного автомобіля був зупинений та під час перевірки документів було виявлено, що він не має полісу обовязкового страхування на причеп. В діях позивача було встановлено наявність двох адміністративних правопорушень та за більш серйозне з яких и була складена постанова. При винесенні оскаржуваної постанови він керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описано скоєне правопорушення, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності,суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 16.12.2016 року інспектором 8 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську лейтенантом ОСОБА_2 було винесено постанову серії ЕАА №041255, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стало те, що він 16.12.2016 року, в 23 год. 13 хв. керував транспортним засобом «HYUNDAI TUCSON» з причепом на якому не працювало освітлення заднього номерного знаку та не мав поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на причеп, чим порушив вимоги п.п.2.1«ґ» Правил дорожнього руху.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі по тексту - Правила), Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Позивач звертаючись до суду, посилався на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 та стверджував, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що статтею 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності ОСОБА_3 України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови (16.12.2016 року), суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. ОСОБА_3 не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підпунктом «г» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України передбачено обов'язок водія мати при собі, зокрема поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п.п. «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З аналізу зазначених норм можливо зробити висновок, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу відповідних посадових осіб пред'являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а у випадку звільнення від такого обов'язкового страхування - відповідні підтверджуючі документи (посвідчення).

Відповідно до пункту 21.2 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, крім іншого, відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Як зазначалося вище, відповідно до п.п. «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Таким чином, працівники поліції вправі здійснювати контроль за наявністю у водія поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів як при складенні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, так і при зупинці транспортного засобу за наявності для того законних підстав.

Посилання позивача на ту обставину, що він взагалі був зупинений інспектором без наявних на то підстав, суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Суд вважає, що інспектором правомірно був зупинений транспортний засіб, яким керував позивач, оскільки зазначений транспортний засіб мав очевидні ознаки, що свідчили про його технічну несправність.

Сам позивач в судовому засіданні не заперечував того факту, що у транспортного засобу "HYUNDAI TUCSON", номерний знак НОМЕР_1, яким він керував на момент зупинки його відповідачем, не горіло освітлення заднього номерного знаку.

Те, що на думку позивача, відповідач цю технічну несправність ніяк не міг побачити, оскільки позаду автомобіля був причеп, ніяк скасовує наявність виявленого факту.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Факт відсутності на причеп поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») або відповідного підтверджуючого документа (посвідчення) про звільнення від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, позивач не спростовував.

Наявність в діях позивача зазначеного складу адміністративного правопорушення є єдиною та достатньою фактичною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП.

Факт непред'явлення позивачем інспектору зазначеного полісу підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, відеозаписом оглянутим в судовому засіданні та не заперечується позивачем, а тому суд дійшов висновку, що під час складання постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищевикладені обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем постанови серії ЕАА№041255 від 16.12.2016 року у справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 158- 160, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом ст. 160 КАС України, апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Зайченко С.В.