Справа № 805/202/17-а
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 р. Справа № 805/202/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Час прийняття постанови: 12 год. 20 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючий суддя Куденков К.О.; розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, Виконавча дирекція Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, Фонд соціального страхування України, Приватне акціонерне товариство «Систем кепітал менеджмент», про визнання бездіяльності незаконною, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1І.) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 міжрайонної в м. Донецьку виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, Виконавча дирекція Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, Фонд соціального страхування України, Приватне акціонерне товариство «Систем кепітал менеджмент» (на стороні позивача), про: - визнання незаконною бездіяльності щодо відмови у фінансуванні заяви-розрахунку Приватного акціонерного товариства «Систем кепітал менеджмент»; - зобовязання вчинити дії по фінансуванню Приватного акціонерного товариства «Систем кепітал менеджмент» для надання матеріального забезпечення позивачу по заяві розрахунку від 02.06.2016р. на суму 78924,30 грн., а саме, надати меморіальний ордер до банку, який обслуговує рахунки відповідача, для перерахування коштів Приватному акціонерному товариству «Систем кепітал менеджмент».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2017р. у справі замінено первинного відповідача ОСОБА_2 міжрайонну Виконавчу дирекцію в місті Донецьку Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. (надалі відповідач, ДО ФССзТВП).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.06.2016р. Приватне акціонерне товариство «Систем кепітал менеджмент» (надалі ПрАТ «СКМ») направило до ОСОБА_2 міжрайонної виконавчої дирекції в м. Донецьку ДО ФССзТВП заяву розрахунок на суму 78 924,30 грн., а також необхідний пакет документів з метою проведення розрахунків з працівником - ОСОБА_1, але ПрАТ «СКМ» було відмовлено у фінансуванні заяви розрахунку. Позивач вважає, що відсутність фінансування страхувальника ПрАТ «СКМ» для надання матеріального забезпечення позивачу та іншим найманим працівникам по заяві-розрахунку це результат неправомірної бездіяльності, що призвело до грубого порушення статей 3, 10, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерство фінансів України від 19.09.2013р. № 493/815, Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 22.12.2010р. №26. Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у фінансуванні заяви-розрахунку ПрАТ «СКМ» є незаконними та відповідач має здійснити фінансування заяви-розрахунку ПрАТ «СКМ» у порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Також позивач вважає, що порушено порядок відмови у здійсненні фінансування за поданою ПрАТ «СКМ» заявою-розрахунком та конституційні гарантії прав на соціальний захист фізичних осіб працівників ПрАТ «СКМ» на отримання соціального забезпечення.

Крім того, позивач посилається на порушення відповідачем права власності третіх осіб через бездіяльність щодо фінансування заяв-розрахунків.

Позивач до судового засідання не зявилась, у позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження.

ОСОБА_2 міжрайонна виконавча дирекція в м. Донецьку Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності надала письмові заперечення на адміністративний позов, якими просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що обовязок надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності лежить на ПрАТ «СКМ», який є страхувальником. Вважає, що правовідносини між позивачем та ОСОБА_2 міжрайонною виконавчою дирекцією в м. Донецьку ДО ФССзТВП відсутні, та, відповідно, з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги. Також зазначає, що Фонд не має можливості здійснити фінансування для надання матеріального забезпечення ПрАТ «СКМ», місцезнаходженням якого є окупована територія.

Виконавча дирекція Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності надала письмові заперечення на адміністративний позов, якими просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що роботодавцем не була здійснена виплата допомоги по тимчасові непрацездатності. Також зазначає, що здійснення фінансування ПрАТ «СКМ» можливе після повернення м. Донецьк під контроль органів державної влади або проведення реєстраційних дій щодо зміни місцезнаходження страхувальника на територію, що підконтрольна українській владі. Крім того, вважає, що застрахована особа у разі порушення її права може звернутися до суду з позовом безпосередньо до страховика та/або страхувальника-роботодавця, проте не наділена правом виступати від імені страхувальника у правовідносинах, що виникли між Фондом та підприємством з приводу виділення кошів на такі цілі.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, у письмових запереченнях відповідач зазначив клопотання про розгляд справи без участі його представника.

ПрАТ «СКМ» надало письмові пояснення, за змістом яких підтримує позовні вимоги та вважає, що відповідач зобовязаний здійснити фінансування заяви-розрахунку у порядку, передбаченому Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Інші треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, письмових пояснень до суду не надали.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, до судового засідання не зявилися.

Враховуючи положення ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи адміністративного позову, дійшов наступних висновків.

У копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АД №067467 від 27.03.2014р. зазначено, що ПрАТ «СКМ» знаходиться за адресою: 83001, Донецька область, м. Донецьк, вул. Марїнська, б.1.

У позовній заяві позивач зазначає, що на час вагітності вона працювала у ПрАТ «СКМ». При цьому, зазначає, що головний офіс її роботодавця ПрАТ «СКМ» фактично переміщено до м. Києва, що також зумовило зміну місця мешкання ОСОБА_1 на м. Київ.

До суду надана копія свідоцтва серія І-БК №506597 від 15.07.2016р. про народження 15.07.2016р. ОСОБА_3, мати ОСОБА_1

У копії паспорту позивача ТТ339889, виданого 28.04.2016р. Шевченківським РВ ГУДМС України в місті Києві, зазначено зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

До суду надані: - копія заяви позивача від 16.05.2016р. про надання відпустки у зв'язку з вагітністю і пологами з 18.05.2016р. по 12.09.2016р.; - копія листка непрацездатності позивача серія АГУ №243628.

Крім того, до позовної заяви додано: - копія роздруківки з програмного засобу бланку платіжного доручення №907 від 31.05.2016р.; - копія заяви-розрахунку ПрАТ «СКМ» щодо здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок коштів Фонду на суму 78924,30 грн. відносно позивача та копія відповідного розрахунку; - копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та опису вкладення щодо надіслання до ОСОБА_2 міжрайонної виконавчої дирекції в місті Донецьку Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заяви-розрахунку, копії платіжного доручення про сплату судового збору, копії листка непрацездатності, копії розрахунку лікарняного.

У копії листа ОСОБА_2 міжрайонної виконавчої дирекції в місті Донецьку Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 30.08.2016р. №01-548 зазначено, що органи ДО ФССзТВП зможуть здійснити фінансування після повернення території під контроль органів державної влади, або проведення реєстраційних дій щодо зміни місцезнаходження на території, що підконтрольна українській владі.

В копії опису поштового відправлення на ПрАТ «СКМ» зазначено про надіслання до останнього вказаних документів відносно позивача, а також інших осіб.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2017р. зобовязано ОСОБА_1 та Приватне акціонерне товариство «Систем кепітал менеджмент» до судового засідання, яке призначене на 28 лютого 2017 року, надати для огляду оригінали письмових доказів, копії яких приєднані до позовної заяви.

Оригінали письмових доказів, копії яких приєднані до позовної заяви до суду не надані.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України).

Пунктом 10 ч.1 ст.1 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що страхувальники це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно п.2 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 22.12.2010р. №26, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 січня 2011 року за №111/18849, встановлено, що фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду (далі - робочі органи Фонду).

Підставою для фінансування страхувальників-роботодавців робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування (для зареєстрованих після 01.01.2011) (далі - місце обліку), із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченою печаткою підприємства.

Згідно з п.6 вказаного Порядку встановлено, що заява-розрахунок готується у двох примірниках, один з яких разом із наданими застрахованими особами документами, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення, зберігається у страхувальника, а другий подається до робочого органу Фонду.

При цьому, за приписами п.7 вказаного Порядку передбачено, що при опрацюванні заяви-розрахунку робочі органи Фонду перевіряють правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування

Пунктами 8 та 9 вказаного Порядку передбачено, що робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.

Після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов'язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у статті 52 Закону.

З наведеного випливає, що нормативні акти, якими врегульовані правовідносини, що виникають між Фондом та страхувальником з приводу здійснення фінансування для виплати матеріального забезпечення найманим працівникам, не надають застрахованій особі права втручатись у ці правовідносини між Фондом та суб'єктом господарювання.

Відповідно до пунктів 2, 8, 9 ч.1 ст.16 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що застраховані особи мають право на: особи мають право на: отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом; оскарження дії страховика, страхувальника-роботодавця щодо надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг; судовий захист своїх прав.

Таким чином, застрахована особа у разі порушення її права може звернутися до суду з позовом безпосередньо до страховика та/або страхувальника-роботодавця, проте не наділена повноваженнями виступати від імені страхувальника у правовідносинах, що виникли між Фондом та підприємством з приводу виділення коштів на такі виплати.

Згідно з пп.1 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообовязкове державне соціальне страхування» установлено, що особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації (далі - застраховані особи), мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, повязаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, - робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - фонди) відповідно до пункту 6 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною другою ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Також виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, що випливає зі змісту ст.1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до абзацу першого ч.2 ст.15 вказаного Закону визначено, що стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Верховний Суд України в постанові від 15.12.2015р. №21-5361а15 зазначив, що обовязковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення субєктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Верховний Суд України в постанові від 01.12.2015р. №21-2247а15 зазначив, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам.

Враховуючи те, що позивач оскаржує бездіяльність з приводу не виділення коштів страхувальнику-роботодавцю на виплату матеріального забезпечення найманій особі та просить зобовязати вчинити дії щодо фінансування страхувальника-роботодавця, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Аналогічних висновків дійшов Вищий адміністративний суд України у постанові від 02.02.2017р. №К/800/28611/16 (справа № 805/1230/16-а).

На підставі наведеного, враховуючи принцип диспозитивності, встановлений статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, Виконавча дирекція Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, Фонд соціального страхування України, Приватне акціонерне товариство «Систем кепітал менеджмент», про визнання бездіяльності незаконною, зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова прийнята у порядку письмового провадження, складена у повному обсязі та підписана 28 лютого 2017 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Куденков К.О.