Справа № 820/4475/16
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 р. № 820/4475/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цибульник Г.В.,

представника позивача - Полетаєва Т.Ю.,

представника відповідача - Перепелиця Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марбел-Рогань" до Головного Управління Держпраці у Харківській області про скасування постанови про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марбел-Рогань" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати постанову № 20-01-4301/1046-0155 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 29.07.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було проведено перевірку додержання ТОВ "Торговий дім "Марбел-Рогань", законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якою помилково встановлено невиплату ТОВ "Торговий дім "Марбел-Рогань" 11 працівникам заробітної плати за виконану роботу, оплати праці за сумісництвом 11 працівникам, яка здійснена не за фактично виконану ними роботу, а також при звільненні 4 працівникам не проведено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що при перевірці ТОВ "Торговий дім "Марбел-Рогань" встановлено порушення вимог частин ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», ст. 106 КЗпП України, ч. 1 та ч. 2. ч. 4 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ст. 47 КЗпП України, ст. 83 КЗпП України, 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці». Зокрема, підприємством при звільненні працівників не проведено виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також товариством під час перевірки не надано документів на підтвердження оплати праці робітників в порушення ст. 94 КЗпП.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу № 01.01-07/603 від 17.06.2016 року та направлення на перевірку від 21.06.2016 року № 01.01.-94/02.03/1297 Головним Управлінням Держпраці у Харківській області у період з 30.06.2016 року по 12.07.2016 року проведена позапланова перевірка щодо додержання вимог законодавства з питань праці на ТОВ «Торговий дім «Марбел-Рогань».

За результатами перевірки складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 20-01 -4301/1046 від 12.07.2016.

Так, під час проведення перевірки було встановлено, що суб'єктом господарювання були порушені вимоги нормативних актів, а саме: ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», ст. 106 КЗпП України, ч. 1 та ч. 2, ч. 4 ст. 115 КЗпП , ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ст. 47 КЗпП України, ст. 83 КЗпП України, 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці».

Зокрема, під час перевірки були встановлені порушення ст. 83 КЗпП України, а саме при звільненні 4 працівникам не виплачена грошова компенсація за всі не використані ними дні щорічної відпустки, заробітна плата 11 працівникам не виплачена за виконану ними роботу, а також оплата праці за сумісництвом 11 працівникам здійснена не за фактично виконану ними роботу.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, Головним Управлінням Держпраці у Харківській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 29.07.2016 року № 20-01-4301/1046-0155, якою на підставі абз. 4 ч.2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 217500,00грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України від 06.04.2011 року № 386/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці (далі - Положення №386/2011), відповідно до п. 1 якого Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України (далі - Міністр).

Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Одними із основних завдань Держпраці України, згідно з п. 3 Положення, є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю; реалізація державної політики з питань контролю за додержанням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб;

Відповідно до підп. 1 п. 4 цього ж Положення №386/2011 Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними та знешкоджувальними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов'язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства.

Відповідно до п. 6 Положення №386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, видавати в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; складати у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Згідно з п. 7 Положення №386/2011 Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012р. №390 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 р. за № 1291/21603 затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та їх територіальних органів (далі - Порядок №390).

Зокрема п.1 зазначеного Порядку №390 передбачено, що цей Порядок встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі - Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, Законом України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059 „Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності субєктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386.

Відповідно до п. 2 та п. 3 цього Порядку, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор). Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до п. 7 Порядку проведення перевірок, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства. Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 05.04.2007 року №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877-V).

Згідно зі ст.1 вказаного Закону, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Згідно з частинами 7, 8 ст.7 Закону №877-V у разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Як вбачається зі змісту акту перевірки № 20-01 -4301/1046 від 12.07.2016 та постанови про накладення штрафу від 29.07.2016 року № 20-01-4301/1046-0155, ГУ Держпраці у Харківвській області встановлено порушення позивачем ч.1 ст. 94 КЗпП, ч.1 ст.1 Закону України № 108.

Зокрема, контролюючим органом встановлено, що заробітна плата 11 працівникам не виплачена за виконану ними роботу. Згідно наданих до перевірки табелів обліку робочого часу та розрахунково-платіжних відомостей за період січень-травень 2016 року встановлено, що: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в квітні 2016 відпрацьовано по 84 годин, ОСОБА_13 відпрацьовано 80 годин, ОСОБА_14 відпрацював 56 годин, але заробітна плата за квітень 2016 року зазначеним працівникам не нарахована. Також, в травні 2016 року ОСОБА_4 відпрацьовано 76 годин при нормі 76 годин (ОСОБА_4 - генеральний директор за сумісництвом, посадовий оклад 30000 грн.), а заробітну плату нараховано в розмірі 7764, 00грн., що значно менше, ніж повинно бути нараховано за фактично відпрацьований час.

Суд вважає за потрібне зазначити, що згідно ст. 94 КЗпП, яка також кореспондує ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

За визначенням ст.11 Закону України «Про оплату праці», мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою.

Приписами ст. 12 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників, молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Також, згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" N 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону, як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Поряд з цим, Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_15 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" 15 жовтня 2013 року по справа N 1-13/2013 зауважив, що аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків.

Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом та іншими нормативно-правовими актами. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року N 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов'язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов'язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов'язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Такі зобов'язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим статтею 12 Закону.

Згідно ст. 8 Закону України Про Державний бюджет на 2016 рік установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату:

- у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень;

- у погодинному розмірі: з 1 січня - 8,29 гривні, з 1 травня - 8.69 гривні, з 1 грудня - 9,59 гривні.

Отже, Законом України Про Державний бюджет на 2016 рік надано право роботодавцю альтернативу або сплачувати заробітну плати виходячи з розмірі мінімальної заробітної плати у розмірі 1450 грн., або не менше погодинно -8,69 грн.

Відповідно до Наказу №489 від 05.12.2008р. Державного комітету статисти України про затвердження типових форм облікової документації зі статистики праці з метою подальшого вдосконалення державних статистичних спостережень підприємств, установ, організацій щодо обліку особового складу, використання робочого часу та розрахунків затверджено типові форми первинної облікової документації, а саме п.1.5 Наказу - форма П-5 «Табель обліку використання робочого часу», як форму обліку фактично відпрацьованого часу, що являє собою основний доказ та підтвердження нарахування та виплати заробітної плати.

Таким чином, основним первинним документом, згідно якого здійснюється облік робочого часу та відповідно нараховується заробітна плата є табель обліку використаного робочого часу.

Суд звертає увагу, що відповідно до Табелю обліку робочого часу за квітень 2016 р. ОСОБА_4 - генеральний директор (за сумісництвом) відпрацювала 84 год., ОСОБА_5 - заступник ген. директора (за сумісництвом) відпрацював 84 год., ОСОБА_6 - бухгалтер (за сумісництвом) відпрацювала 84 год., ОСОБА_7 - фельдшер (за сумісництвом) відпрацював 34 год., ОСОБА_8 - головний енергетик (за сумісництвом) відпрацював 67 год., ОСОБА_9 - комірник (за сумісництвом) відпрацювала 84 год., ОСОБА_10 - інженер-програміст (за сумісництвом) відпрацював 36 год., ОСОБА_13 - начальник відділу збуту (за сумісництвом) відпрацював 48 год., ОСОБА_11 - охоронець(за сумісництвом) відпрацював 96 год., ОСОБА_12 - старший охоронець (за сумісництвом) відпрацював 100 год., ОСОБА_14 - охоронець (за сумісництвом) відпрацював 72 год. (а.с. 120).

Таким чином, суб'єктом владних повноважень визначено помилкову тривалість відпрацьованого часу працівниками ТОВ «Торговий дім «Марбел-Рогань», що підтверджується вищезазначеним табелем робочого часу за квітень 2016 року.

Також, відповідно до даних розрахунково - платіжних відомостей (а.с. 16-28), ОСОБА_6 (бухгалтер) посадовий оклад визначено у розмірі 3000,00 грн., ОСОБА_7 (фельдшер, кількість штатних одиниць 0,15,) посадовий оклад визначено у розмірі 2 200,00 грн., заробітна плата - 330,00 грн., ОСОБА_8 (головний енергетик, кількість штатних одиниць - 0,5) посадовий оклад визначено у розмірі 2000,00 грн., заробітна плата - 1000,00 грн., ОСОБА_9 (комірник, кількість штатних одиниць 1), заробітна плата визначена у розмірі 1500,00 грн., ОСОБА_10 (інженер-програміст, кількість штатних одиниць 0,5) посадовий оклад визначено у розмірі 1714,28 грн., заробітна плата - 857,14 грн., ОСОБА_13 (начальник відділу збуту, кількість штатних одиниць 0,25) посадовий оклад визначено у розмірі 6240,00 грн., заробітна плата 1560,00 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначене, та зважаючи на те, що ТОВ «Торговий дім «Марбел-Рогань» дотримано мінімальних державних гарантій щодо оплати праці, зокрема щодо виплати заробітної плати вказаним працівникам та з урахуванням того, що розмір заробітної плати встановлений не нижче, ніж від розмір мінімальної заробітної плати за 2016 рік, що в свою чергу вказує на дотримання ТОВ «Торговий дім «Марбел-Рогань» вимог ст. 12 Закону України "Про оплату праці" та ст. ст. 94 КЗпП.

З приводу порушень ТОВ «Торговий дім «Марбел-Рогань» ч.1 ст. 102 1 КЗпП, зокрема щодо оплати праці працівників - сумісників не за фактично виконувану ними роботу, то суд звертає увагу на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 102 КЗпП України та ст. 19 Закону України «Про оплату праці» працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Пленум Верховного суду України у п. 14 своєї постанови № 13 від 24.12.99 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що згідно ст. 102-1 КЗпП працівники, які працюють за сумісництвом (виконують крім основної у вільний від неї час і іншу роботу на умовах трудового договору в того самого чи іншого роботодавця), одержують заробітну плату за фактично виконану роботу без обмеження її певним розміром. Сумісники мають право на оплату фактично виконаної роботи й тоді, коли було порушено встановлені для певної категорії працівників обмеження для роботи за сумісництвом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_12 відповідно до наказу № 32-к від 31.03.2016 року, ОСОБА_7 відповідно до наказу № 78 від 31.03.2016 року, ОСОБА_9 відповідно до наказу № 30-к від 31.03.2016 року, ОСОБА_6 відповідно до наказу № 24-к від 31.03.2016 року, ОСОБА_16 відповідно до наказу № 59-к від 28.11.2011 року, ОСОБА_5 відповідно до наказу № 55-к від 14.11.2011 року, ОСОБА_4 на підставі наказу № 54-к від 14.11.2011 року, ОСОБА_17 на підставі наказу № 33-к від 05.04.2016 року прийнято на роботу за сумісництвом (а.с. 77-84), зауважень щодо чого у відповідача не виникло.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідачем в своїх письмових запереченнях (а.с. 54-59) не надано жодних доказів щодо дослідження перебігу виконання сумісниками фактичного обсягу роботи чи правомірності перебування на посаді на сумісництвом, а також інших доказів на підтвердження перевірки, зокрема, співставлення виконання вказаними працівниками обсягу роботи як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом.

Крім того, перевірючими чітко не встановлено, яке саме табелювання не відповідає дійсності та за яким місцем роботи (основним чи за сумісництвом) сумісниками фактично не відпрацьований час.

Таким чином, облік відпрацьованого часу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_4 зафіксовано належним чином у табелі робочого часу, а відтак в акті перевірки протиправно зроблено висновок про порушення позивачем вимог ст.102-1 КЗпП України в результаті нарахування та виплати заробітної плати працівникам - сумісникам не за фактично виконану ними роботу.

Щодо порушення ТОВ «Торговий дім «Марбел-Рогань» строків виплати заробітної плати, то у відповідності до ч. 1 ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно абз.3 ч.2 ст. 265 КЗпП, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що для визначення порушення, передбаченого ч.1 ст.115 КЗпП, має бути зафіксований факт невиплати більш як за один місяць та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи нарахована працівникам (сумісникам) заробітна плата за квітень 2016 року була виплачена 03.06.2016 року, що підтверджується випискою по рахунку № 413 ПАТ «БАНК «ГРАНТ» за період з 01.06.16 по 30.06.2016, випискою по рахунку 413 ПАТ «БАНК «ГРАНТ» за період з 01.06.16 по 30.06.2016 (а.с. 17-27), фінальною Випискою ПАТ « «Грант» по рахунку № 413 ТОВ «ТД «МАРБЕЛ-РОГАНЬ» за 03.06.2016 (а.с. 113-119).

Таким чином, абзац 3. ч.2 ст. 265 КЗпП слід застосовувати у випадку порушення виплати заробітної плати більш як на місяць, у той час як позивачем порушено строки виплати заробітної плати менше, ніж як за один місяць, а відтак Головне Управління Держпраці у Харківській області помилково визначено норму закону якою застосовано штрафну санкцію до позивача, доказів на спростування чого відповідачем до матеріалів справи залучено не було.

Окрім того, суд звертає увагу, що норми абз. 3. ч.2 ст. 265 КЗпП передбачають відповідальність саме за факт порушення роботодавцем строків виплати заробітної плати, однак розповсюдження дії вказаної норми прямопропорційно не залежать від встановлення порушення виплати заробітної плати щодо одного чи кожного працівника, щодо якого встановлено порушення.

З приводу порушення позивачем вимог ст. 83 КЗпП, зокрема щодо невиплати 4 працівникам грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, то суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Згідно частин 1 та 10 статті 6 цього Закону щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Положення цієї статті щодо тривалості щорічної основної відпустки не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства, проте тривалість їх відпустки не може бути меншою, за передбачену частинами першою, сьомою і восьмою цієї статті.

Статтею 9 Закону України «Про відпустки» передбачено, що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються, зокрема, час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу); час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому виплачувалася допомога по державному соціальному страхуванню, за винятком частково оплачуваної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно статті 82 Кодексу законів про працю України до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 цього Кодексу), зараховуються зокрема: час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка; час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу); час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому надавалося матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за винятком відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей (стаття 83 Кодексу законів про працю України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_18 був звільнений 31.05.2016 року згідно наказу № 56-к від 31.05.2016 року. Відповідно до даних розрахункової відомості за травень 2016 року та довідки про нарахування відпустки № 0000003/1/4 від 31.05.2016 року, ОСОБА_18 31.05.2016 року нараховано до виплати 3193,18 грн., в том числі компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 466,68 грн.

Виплату заробітної плати в сумі 3193,18 грн. проведено 13.06.2016 року, що підтверджується випискою по рахунку № 413 ПАТ «БАНК «ГРАНТ» за період з 01.06.16 по 30.06.2016, випискою по рахунку № 413 ПАТ «БАНК «ГРАНТ» за період з 01.06.16 по 30.06.2016, фінальною випискою ПАТ «Банк «Грант» по рахунку № 413 ТОВ «ТД «МАРБЕЛ-РОГАНЬ» за 13.06.2016.

ОСОБА_3 з 07.04.2016 року прийнятий на посаду старшого оператора котельні згідно наказу № 34-к від 06.04.2016 року, звільнений 14.04.2016 року згідно наказу № 38-к від 14.04.2016 року. Таким чином, ОСОБА_3 працював 8 календарних (6 робочих) днів.

ОСОБА_19 з 01.04.2016 року прийнятий на посаду оператора котельні згідно наказу № 23-к від 31.03.2016 року, звільнений 14.04.2016 року згідно наказу № 37-к від 14.04.2016 року. Таким чином, ОСОБА_19 працював 14 календарних (10 робочих) днів. Компенсація за невикористану відпустку нарахована за 1 календарний день в сумі 68,57 грн. ОСОБА_19 виплачено компенсацію в сумі 55,20 грн. 13.01.2017 року, що підтверджується поточною випискою ПАТ «Банк «Грант» по рахунку № 413 ТОВ «ТД «МАРБЕЛ-РОГАНЬ» за 13.01.2017.

ОСОБА_20 з 01.04.2016 року прийнятий на посаду старшого оператора котельні згідно наказу № 25-к від 31.03.2016 року, звільнений 14.04.2016 року згідно наказу № 36-к від 14.04.2016 року. Таким чином, ОСОБА_20 працював 14 календарних (10 робочих) днів. Компенсація за невикористану відпустку нарахована за 1 календарний день в сумі 90,00 грн., згідно довідки про нарахування відпустки № ТД000000124 від 27.12.2016 року.

ОСОБА_20 виплачено компенсацію в сумі 72,45 грн. 13.01.2017 року, що підтверджується Фінальною випискою ПАТ «Банк «Грант» по рахунку № 413 ТОВ «ТД «МАРБЕЛ-РОГА за 13.01.2017 року.

Як вбачається з правової позиції відповідача, ГУ Держпраці у Харківській області вказує, що ОСОБА_3, ОСОБА_20, ОСОБА_21 в порушення приписів листа Мінсоцполітики № 616/13/116-16 не виплачена компенсація за невикористані ними дні щорічної відпустки.

Так, відповідач зазначає, що за 8 відпрацьованих днів, повинно бути виплачено грошову компенсацію як за 0, 5408 календарних дні невикористаної відпустки (а.с. 136), а за 14 відпрацьованих днів слід нарахувати як за 0, 9464 дні невикористаної відпустки (а.с. 131), а відтак на момент звільнення вказаним працівникам має бути нараховано компенсацію за 1 ( з урахуванням математичного округлення) календарний день щорічної відпустки.

Однак, суд вважає необґрунтованою вказану позицію відповідача та зазначає, що чинним законодавством не передбачено нарахування та виплату компенсації за неповний день невикористаної щорічної відпустки та, відповідно про відсутність підстав для нарахування позивачем компенсації за 0,5408 та 0, 9464 дні, оскільки вказаний лист Міністерства соціальної політики України № 616/13/116-16, на який посилається відповідач, не є офіційним тлумаченням статті 24 Закону України «Про відпустки».

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 18.03.2016 року по справі № К/800/47734/15.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у позивача заборгованості по виплаті грошової компенсації за один день невикористаної відпустки, а відтак - і про відсутність підстав для нарахування суми грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку 4 працівникам, що в свою чергу вказує на відсутність порушення позивачем ст. 83 КЗпП.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, при прийнятті спірної постанови діяв без урахування усіх обставин, що мають значення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та без дотримання принципу верховенства права.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Торговий дім «Марбел-Рогань» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марбел-Рогань" до Головного Управління Держпраці у Харківській області про скасування постанови про скасування постанови - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову Головного Управління Держпраці у Харківській області № 20-01-4301/1046-0155 від 29.07.2016 про накладення штрафу.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марбел-Рогань" (61028, м. Харків, вул. Роганська, 159, ) сплачену суму судового збору в розмірі 3262 (три тисячі двісті шістдесят дві) грн. 50 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Держпраці у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Алчевських, 40, ).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 15 лютого 2017 року.

Суддя Р.В. Мельников