Справа № 826/16655/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 лютого 2017 року № 826/16655/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Балась Т.П., суддів Літвінової А.В. Мазур А.С. , розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної казначейської служби України
прозобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державної казначейської служби України 137 025, 97 грн. за виконавчими документами у справі № 2-а-925/2010 та про зобов'язання відповідача сплатити позивачу 3% річних від суми заборгованості.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 та зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено йому у виплаті коштів за виконавчими документами.

Відповідач подав до суду письмові заперечення, в яких викладені підстави відмови у виплаті позивачу коштів з огляду на Конституцію України, закони України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 та від 03.08.2011 року № 845, Бюджетний кодекс України. Представником відповідача вказано на черговість погашення вимог за рішеннями судів та порушення прав інших стягувачів.

В судовому засіданні 25.01.2017 року оголошено ухвалу про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи те, що неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, який є суб'єктом владних повноважень, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.04.2010 року у справі № 2-а-925/2010 позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області задоволено частково, а саме: визнано дії Управління ПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області при нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 18.02.2009 року неправомірними та визнано право позивача та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 18.02.2009 року і до змін в законодавстві щомісячно, а також зробити перерахунок та виплатити додаткову пенсію ОСОБА_1 в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 18.02.2009 року, з урахуванням раніше здійснених виплат. На виконання рішення суду 09.06.2011 року видано виконавчий лист.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2013 року Управлінням Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області здійснено перерахунок пенсії. Сума перерахунку складає 137 025, 97 грн.

Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області 10.11.2014 року на адресу УПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області направлено повідомлення про необхідність виконання рішення суду щодо перерахунку коштів позивачу протягом 10 днів з дня отримання вказаного листа.

Факт неперерахування коштів у розмірі 137 025, 97 грн. на користь ОСОБА_1 сторонами не оспорюється, а тому відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребує додаткового доказування.

Листом від 12.10.2016 року № 5-13/1161-17081 Державна казначейська служба України повідомила позивача про наявність об'єктивних обставин, що перешкоджають здійснити перерахування коштів у поточному році, а саме: Державним бюджетом України на 2016 рік передбачено коштів на заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою, у сумі 144,757 млн. грн., а виплати здійснюються в порядку черговості їх надходження до Казначейства.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 3 Закону України від 05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (у редакції на час надходження акту приймання-передачі до відповідача) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з частиною четвертою наведеної норми перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду Київської області, виданий по справі № 2-а-925/2010 про стягнення коштів на користь ОСОБА_1, переданий Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області згідно з актом приймання-передавання від 12.01.2015 за 4 квартал 2014 року.

Разом з тим, 16.10.2013 набрав чинності Закон України від 19.09.2013 року № 583-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень», яким доповнено Розділ II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» пунктом 3, відповідно до якого виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Також, цим пунктом Закону встановлено черговість погашення заборгованості.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З метою реалізації пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440).

Рішення судів, прийняті від органів Державної виконавчої служби на підставі актів приймання-передавання відповідно до Порядку № 440 підлягають виконанню за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі - Програма), та взяті на облік в органах Казначейства починаючи з першого кварталу 2015 року.

Пунктом 8 Порядку № 440 передбачено, що рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості:

перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника тощо.

Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача щодо наявності черговості щодо погашення заборгованості за рішеннями суду, проте звертає увагу на наступне.

Згідно інформації, зазначеної на офіційному сайті відповідача www.treasury.gov.ua/main/uk/publish/article/325444, Державна казначейська служба України використала обсяги бюджетних призначень за програмами КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» та КПКВ 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі не законним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб», визначені Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» в повному обсязі. За програмою КПКВ 3504040 виконано судових рішень 7145, сума перерахованих коштів складає 144 757 500 грн.

Разом з тим, з відкритих джерел та матеріалів, наданих відповідачем, судом не встановлено дотримання черговості виконання рішень судів.

Так, розділ «Пошук справ, які знаходяться на виконанні», розміщений на www.treasury.gov.ua/main/uk/publish/category/215170, оновлювався 07.09.2015 року, за пошуковим запитом суду щодо справи № 2-а-925/2010 на сайті Казначейства інформації не знайдено.

Суд звертає увагу, що рішення суду відносно позову ОСОБА_1 відноситься до першої черги погашення заборгованості та було передано на виконання відповідачу на початку січня 2015 року. Доказів щодо обліку справи позивача у першій черзі та його порядковий номер суду не пред'явлено. Доказів щодо неможливості стягнення коштів з рахунків УПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області, як це і передбачено статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суду не пред'явлено також.

Відповідач в силу положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позицію.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки боржником у справі № 2-а-925/2010 є орган Пенсійного фонду України та відповідно до законів України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) стягненню підлягають кошти, які перебувають на рахунках боржника, а у разі відсутності таких коштів - з рахунків органів Державного казначейської служби України.

Крім того, 3% річних згідно статті 625 Цивільного кодексу України є видом відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Наведена норма права передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Отже, проценти річних, передбачені наведеною статтею, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися за встановленим фактом порушення грошового зобов'язання. Таким чином, суд зазначає, що стягнення 3% річних є формою цивільної відповідальності та не може бути застосований до спірних правовідносин.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд зазначає, що принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи, основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine), заява № 11932/02, зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

Відповідачем суду пред'явлено копії листів, які направлені на адресу Міністра фінансів України (від 08.04.2016 року), Міністерства фінансів України (від 15.04.2016 року, від 22.01.2016 року, від 05.08.2016 року) та Прем'єр-міністра України (від 12.03.2016 року) щодо збільшення видатків бюджету для погашення заборгованості за рішеннями судів.

Разом з тим, згідно особливостей виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу відповідач не позбавлений можливості в межах відповідних бюджетних призначень списати кошти з рахунків такого державного органу (стаття 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»), а тому суд приходить до висновку про зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим в частині та визнається судом таким, що підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 69-71, 86, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Державну казначейську службу України вчинити дії щодо списання коштів з рахунків Управління пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі на користь ОСОБА_1 у розмірі 137 025 (сто тридцять сім тисяч двадцять п'ять) грн. 97 коп. з метою виконання рішення № 2-а-925/2010 Києво-Святошинського районного суду Київської області.

3. В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Т.П. Балась

Судді А.В. Літвінова

А.С. Мазур