Справа № 815/5503/16
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/5503/16

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 21.07.2016 року №22573-13 на суму 25000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що їй на праві власності належить автомобіль LEXUS моделі RХ350, 2013 року випуску.

01.01.2016 набрав чинності Закон України від 24.12.2015 № 909-VI1I «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», зокрема з 01.01.2016 введено новий транспортний податок. Із набранням чинності вказаних змін до ПК України 01.01.2016 року платниками транспортного податку є власники транспортних засобів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Позивач зазначала, що транспортний податок є місцевим податком та встановлення місцевих податків віднесено нормами ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень. При цьому відповідно до ст. 12 ПКУ рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст.3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Таким чином, для того, щоб зміни об'єкту транспортного податку були встановлені у 2016 році органи місцевого самоврядування мали прийняти рішення про зміну відповідних елементів транспортного податку, до яких відноситься об'єкт оподаткування, до 15.07.2015 року. Однак зміни щодо об'єкту оподаткування були внесені Закон України від 24.12.2015 № 909-VI1I, що унеможливлює прийняття органом місцевого самоврядування відповідних змін до об'єкту оподаткування до 15.07.2015 року. Таким чином, зміни щодо об'єкту оподаткування не можуть бути застосовані у 2016 році.

Принцип стабільності регулюється пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу, згідно з яким, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Позивач зазначила, оскільки її автомобіль не відносився до об'єкту оподаткування за правилами діючими до 01.01.2016 року (об'єм двигуна становить 2993куб см), а нові ставки не були введені до 15.07.2015 року, їй неправомірно нараховане грошове зобов'язання по транспортному податку.

Одеською міською радою прийнято рішення №257- VIІ від 03.02.2016 року «Про внесення змін до рішення ОМР від 21.01.2015 року №6257-VI», тобто податок затверджений вказаним рішенням може застосовуватися лише у 2017 бюджетному році.

Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що з оскаржуваного податкового повідомлення рішення неможливо встановити з якого документу зроблено розрахунок середньо ринкової вартості її автомобіля. Пробіг її автомобіля складає 49592км.

Згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабміну від 18.02.2016 року № 66, середньоринкова вартість її автомобіля складає 976994,54грн., тобто становить менш 750 розмірів мінімальної заробітної плати, та відповідно не є об'єктом оподаткування транспортним податком.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуємого судового рішення:

- зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що позивачу на праві власності належить автомобіль марки LEXUS моделі RХ350, 2013 року випуску, об'ємом двигуна 3456куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2. Дата реєстрації 07.09.2013 року.

Податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №22573-13 від 21.07.2016 року, яким визначило позивачу суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено податковою інспекцією в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини та обґрунтовано.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Податкового кодексу України.

Транспортний податок, визначення його платників та об'єкту оподаткування був введений змінами в ПКУ Законом України від 28.12.2014 року, якій набрав чинності відповідно до п.1 розділу ІІ Прикінцеві положення з 01.01.2015 року.

За змістом статті 8 ПК України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

За правилами п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПКУ до місцевих податків належить податок на майно.

На підставі п. 12.3 ст.12 ПКУ встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів приймають сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

За правилами п.п.12.3.1-12.3.3 п.12.3 ст.12 ПКУ встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпункту 12.3.4 п.12.3 ст.12 ПКУ рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

В ході судового розгляду встановлено, що рішенням Одеської міської ради від 21 січня 2015 року №5257-VI "Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку" вказаний податок встановлено та визначено ставку податку з розрахунку на календарний рік 25000,00 гривень за кожний легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

За змістом ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З огляду на оприлюднення рішення Одеської міської ради №5257-VI про введення (встановлення) транспортного податку 21.01.2015 року, нараховуватися він може платникам цього податку лише в 2016 бюджетному році.

Податковим кодексом України встановлений принцип стабільності податкового законодавства ( п.п. 4.1.9. п. 4.1. ст. 4), відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки; податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Відповідно до ст.7 ПКУ елементом податку є, зокрема, об'єкт оподаткування.

На підставі п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно п.п. 267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України в редакції, що діяла до 01.01.2016 року, об'єктом оподаткування були легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мали об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Отже, введений законодавством у 2015 році транспортний податок підлягав нарахуванню платникам податку лише у 2016 бюджетному році.

Позивач відповідно до вимог пп. 267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України в редакції, що діяла до 01.01.2016 року, є платником вказаного податку, оскільки на праві власності їй належить автомобіль, які використовувався до 5 років (з 2013 року) і мав об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (3456куб. см.).

Вказана норма (пп. 267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України) змінена Законом України від 24.12.2015 № 909-VI1I, якій набрав чинність з 01.01.2016 року, та відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПКУ у новій редакції об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідні зміни були внесені в рішення Одеської міської ради «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку» від 21.01.2015 року (рішенням ОМР від 03.02.2016 року №257- VI1).

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням принципу стабільності податкового законодавства, встановленого ПКУ, транспортний податок у 2016 році повинні платити лише фізичні особи, які були та є платниками вказаного податку, оскільки внесені зміни щодо об'єкту оподаткування, як елементу податку відповідно до ст.7 ПКУ, можуть застосовуватися лише у 2017 бюджетному році.

Позивач виходив з того, що внесені зміни в ПКУ щодо транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016 року, та відповідно внесені зміни щодо вказаного податку у рішення Одеської міської ради, у зв'язку з їх внесення після 15.07.2015 року, не можуть застосовуватися у 2016 році, а повинні застосовуватися у 2017 році.

При цьому неприйнятною є позиція позивача в обґрунтування позовних вимог щодо неправомірного нарахування їй транспортного податку у 2016 році з посиланням саме на внесені зміни щодо об'єкту оподаткування, а саме на середньоринкову вартість її автомобіля, оскільки вказаний елемент щодо транспортного податку буде діяти лише у 2017 році. Безпосередньо транспортний податок був введений з 2015 року.

У 2016 році транспортний податок повинен нараховуватися платникам цього податку, тобто особам якій мають об'єкт оподаткування, визначений законом при встановленні вказаного податку з 2015 року, а саме легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мали об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Таким чином на підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач є платником вказаного податку, оскільки має відповідний об'єкт оподаткування, а тому нарахування їй контролюючим органом транспортного податку є правомірним, та відповідає встановленим ст.4 ПКУ як принципу стабільності податкового законодавства, так і принципу загальності оподаткування, відповідно до якого кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Вирішуючи спір, колегія суддів також зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі та самостійно зібраних судом в порядку ст.11 КАС України доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку, що встановлений ст.86 цього кодексу.

Несплата позивачем податків у встановленому законодавства України порядку руйнує систему оподаткування, що створена в інтересах держави та формування дохідної частини Державного бюджету України, що суперечить моральним засадам суспільства.

Таким чином, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, колегія суддів дійшла висновку про те, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено податковою інспекцією в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини та обґрунтовано. В ході судового розгляду представник відповідача довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, необґрунтованість позовних вимог позивача. При цьому звернення позивача з даним позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів суд оцінює обраний спосіб ухилення від відповідальності за встановлені порушення.

З огляду на викладене, на підставі ст. 10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стосовно доводів апелянта, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, колегія суддів зазначає, що передбачені ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу обмеження стосуються законів чи їх окремих положень, які зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету та, відповідно, не застосовується до нових видів податків, що збільшують надходження до бюджету, який є, зокрема, транспортний податок, що введено в дію з 01.01.2015 року.

Принцип стабільності, передбачений п.п. 4.1.9 п. 4 ст. 4 ПК України застосовується у разі внесення змін до елементів податків та зборів, а не при встановленні нових податків.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у справі № 815/5503/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 27 лютого 2017 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин