Справа № 759/15342/16-а
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації на постанову Святошинського районного суду м.Києва від 13 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 13 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії задоволено, визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального права та постановити нове рішення, яким у позовних вимогах відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує відсутністю документального підтвердження залучення позивача особисто до формувань Цивільної оборони згідно з наказом чи розпорядженням, а також відсутністю документів про створення такого формування.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до посвідчення НОМЕР_1 та вкладки до посвідчення НОМЕР_2.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії КБ-1 №016656 позивачу за наслідками повторного огляду 15 травня 2007 року встановлено другу групу інвалідності з 14 травня 2007 року з причиною інвалідності - захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС №1153-4825 від 22 червня 2001 року, захворювання ОСОБА_2 пов'язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до довідки Українського державного науково-виробничого інституту зйомок міст та геоінформатики ім.А.В.Шаха (УКРГЕОІНФОРМ) №102 від 28 січня 2004 року ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року №1497-378 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 05 червня 1986 року №665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності до списку №1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, з 14 жовтня 1987 року по 31 жовтня 1987 року.

Згідно відповіді ДП «Укргеоінформ» від 17 жовтня 2016 року №5/7-805 підприємство не володіє інформацією про створення в 1986-1987 роках формування Цивільної оборони та залучення ОСОБА_2 до складу такого формування.

20 жовтня 2016 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації із заявою щодо встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 31 жовтня 2016 року №13748/35-01/22 відповідачем повідомлено ОСОБА_2, що в наданих ним копіях документів відсутня інформація про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) про залучення його особисто до складу формувань Цивільної оборони, у зв'язку з чим відсутні підстави для видачі позивачу посвідчення інваліда війни.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відмова відповідача у встановленні позивачу статус інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни через відсутність інформації про розпорядчий документ за лінією Цивільної оборони є незаконною, оскільки ОСОБА_2 був залучений до складу формувань цивільної оборони при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням, а також інвалід ІІ групи, причина інвалідності захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому позивач є особою, яка має право на отримання посвідчення інваліда війни на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає осіб, які належать до інвалідів війни, та відповідно до п.п.1, 2, 9 ч.2 цієї статті до інвалідів війни належать також інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами; осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженого наказом начальника ЦО СРСР від 06 червня 1975 року №90, встановлено, що формування ЦО, в тому числі - невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Тобто, завдання виробничого характеру на них не покладалися.

При цьому, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь формування, що створювалися в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялися у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Позивач стверджує, що він з 14 жовтня 1987 року по 31 жовтня 1987 року приймав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в складі формувань Цивільної оборони, що підтверджується поданою ним довідкою від 28 січня 2004 року №102.

Разом з тим, у довідці «Укргеоінформ» №102 від 28 січня 2004 року відсутня інформацію щодо залучення позивача до ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони.

Жодних доказів залучення ОСОБА_2 до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи як до відповідача при зверненні з відповідною заявою, так і до суду позивачем надано не було.

Крім того, згідно наявної в матеріалах справи відповіді ДП «Укргеоінформ» від 17 жовтня 2016 року №5/7-805, у підприємства відсутня інформація про створення в 1986-1987 роках формування Цивільної оборони та залучення ОСОБА_2 до складу такого формування.

Відповідно до ст.18 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранам війни, до яких належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни, вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Разом з цим, пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12 травня 1994 року, передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 7 зазначеного Положення визначено, що «Посвідчення інваліда війни» і відповідний нагрудний знак видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

В матеріалах справи наявні інформаційна довідка (про участь у формуваннях ЦО) від 17 жовтня 2016 року №01.1-14/1852-5 та лист від 17 жовтня 2016 року №01.1-14/1859 Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, відповідно до яких формування Цивільної оборони, в томі числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Таким чином, громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків), залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації не наділений повноваженнями щодо роз'яснення норм законодавства України та наведене ним твердження, що всі громадяни України, які виконували роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, обов'язково залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань цивільної оборони, є власним трактуванням норм законодавства та не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Посилання Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації у своїх поясненнях на ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві, судом не приймаються, оскільки не виключають необхідність надання заявником до уповноваженого органу відповідних документів, які підтверджують наявність підстав для встановлення особі статусу інваліда війни згідно ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог та визнання протиправними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, оскільки докази на підтвердження фактичної участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони або виконання Медведем М.А. робіт, віднесених до завдань Цивільної оборони, у справі відсутні, у ДП «Укргеоінформ» відсутня інформація про створення в 1986-1987 роках формування Цивільної оборони та залучення ОСОБА_2 до складу такого формування, а тому у відповідача були відсутні підстави для встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації - задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м.Києва від 13 грудня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 22 лютого 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.