Справа № 826/4118/16
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4118/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Атестаційної комісії № 1 Головного управління Національної поліції у м. Києві, треті особи: Деснянське управління Головного управління Національної поліції у м. Києві, Професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України, Міністерство внутрішніх справ України про визнання протиправними та скасування висновку і наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про:

визнання протиправним та скасування рішення атестаційної комісії ГУ Національної поліції у м. Києві № 1, прийняте 30.12.2015 року, щодо його не відповідності займаній посаді та звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність;

визнання протиправним та скасування наказу ГУ Національної поліції у м. Києві від 19.02.2016 року № 154 о/с щодо особового складу в частині звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність згідно з п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

зобов'язання ГУ Національної поліції у м. Києві поновити на службі в поліції на попередній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ГУНП у м. Києві подали апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просять постановити нову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. При цьому посилаються на неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 07.11.2015 року перебував на службі в Національній поліції на посаді інспектора відділу поліції № 1 Деснянського управління поліції, присвоєне звання «капітан поліції», що підтверджується витягом з наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві №5 о/с від 07.11.2015 року.

Позивача було запрошено на співбесіду з атестаційною комісією, на яку позивач з'явився 30.12.2015 року.

Згідно атестаційного листа від 30.12.2015 року результати позивача оцінено - « 4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність».

З вказаним атестаційним листом позивача ознайомлено під розписку 11.01.2016 року.

11.02.2016 року позивачем оскаржено висновок атестування до Апеляційної атестаційної комісії північного регіону, за результатами якого скаргу поліцейського залишено без розгляду.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 77 до Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_2 (М-126292) звільнено зі служби в поліції з 22.02.2016 року, про що видано Головним управлінням Національної поліції у м. Києві наказ №154 о/с від 19.02.2016 року (через службову невідповідність).

Вирішуючи питання щодо правомірності оскаржуваних висновку та наказу, колегія суддів виходить з наступного.

Доводи апеляційної скарги зводяться до: невірного трактування судом першої інстанції положень п. 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень, а також ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію», втручання суду у дискреційні повноваження атестаційної комісії; не дослідження при присудженні оплати за час вимушеного прогулу питання отримання позивачем заробітку за новим місцем роботи.

Такі доводи є надуманими та не містять під собою належного обґрунтування, оскільки при вирішенні даного спору суд перевіряє законність проведення атестації позивача, яка стала підставою для його звільнення. Встановлення таких дій та рішень протиправними не дискримінує, а вказує на необхідність чіткого дотримання вимог чинного законодавства. При цьому, колегія суддів зауважує, що добровільна реєстрація позивача для такого тестування та його проходження не звільняє орган державної влади від належного виконання своїх обов'язків та дотримання Закону.

Так, на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Згідно пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або шляхом проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених пунктами 9 та 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» шляхом видання наказу про призначення за його згодою.

За змістом статті 58 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Отже, наказ про призначення позивача на посаду не містить жодних застережень про його тимчасовість.

До того ж, відповідно до пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» видання наказу про призначення є самостійною і достатньою підставою для призначення колишніх працівників міліції на посади, створені в структурі Національної поліції України.

Зазначена норма Закону не передбачає процедури переатестування колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді як під час прийняття, так і після такого прийняття під час подальшого проходження служби в поліції.

Водночас мету та підстави атестування поліцейських визначено у статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно частини 1 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

На підставі частини 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наведені підстави для проведення атестування є вичерпними.

Кожна з зазначених трьох підстав для проведення атестування повинна бути зв'язана з певними передумовами, зокрема, атестування яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, наприклад, неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

Проте, як встановлено судом в ході розгляду справи, під час прийняття рішення про проведення атестування позивача питання призначення його на вищу посаду чи переміщення на нижчу посаду не ставилось і не приймалось.

Тому, у разі, якщо атестування приймалось з метою подальшого звільнення позивача зі служби, відповідач повинен був встановити фактичні обставини, що передували звільненню, та, за наявності підстав для звільнення в порядку дисциплінарного стягнення, дослідити інші дані про особу.

В свою чергу, у даному випадку наказ про проведення атестації не містить посилання на жодну з необхідних для цього підстав.

Закріплену у частині 1 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» мету атестування ГУ НП в Київській області необґрунтовано розцінили як самостійну і достатню підставу для проведення атестування поліцейських, серед яких був і позивач.

Порядок проведення атестування поліцейських визначено Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.11.2015 року №1465.

Відповідно до п. 11 розділу IV Інструкції №1465 атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

Згідно п. 3 розділу IV Інструкції №1465 атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники.

За правилами п.п. 10, 11, 12 Розділу ІV Інструкції №1465 з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За наслідками проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного п. 15 цього розділу.

За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

За змістом положень Інструкції № 1465 атестування поліцейських включає два етапи: тестування та співбесіду.

Отже, аналіз вищевказаних норм, свідчить про те, що приймаючи рішення стосовно атестованого працівника поліції, атестаційна комісія повинна прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням усіх критеріїв, визначених пунктом 16 Розділу ІV Інструкції №1465.

Разом з тим, протоколи засідань Атестаційної комісії, складені під час співбесід та за результатами проведення атестування позивача, апелянтом суду так і не було пред'явлено та не пояснено причин відсутності таких документів.

Зі змісту наявних у справі документів не вбачається за можливе встановити конкретний перелік матеріалів, що були предметом дослідження Атестаційної комісії, та були враховані останньою при прийнятті оспорюваного рішення від 30.12.2015; перелік питань, що були поставлені позивачу членами атестаційної комісії в ході проведеної співбесіди, в тому числі тих, що стосувались професійної діяльності поліцейського та його мотивації щодо подальшого проходження служби в Національній поліції, тощо, та відповідей позивача на такі поставлені питання.

Під час проведення атестування ОСОБА_2 було досліджено атестаційний лист та інші матеріали, які було зібрано на поліцейського, а саме: декларацію про доходи, послужний список (Форма 1), інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади"; інформацію з відкритих джерел.

Колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції, що вони характеризують позивача позитивно, адже:

Крім того, згідно висновку прямого керівника - начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_2 займаній посаді відповідає.

За даними довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", за результатами такої перевірки інформації щодо здійснення позивачем заходів, передбачених п. 9, 10, 11 ч. 2 та ч. 3 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" не виявлено. Також вартість майна, зазначеного позивачем в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, набутого ним за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", відповідає наявній податковій інформації про доходи, які отримані із законних джерел.

Інші матеріали, що були предметом розгляду Атестаційної комісії, які б спростували наведені у атестаційному листі ОСОБА_2 факти про достатню кваліфікацію і професійні навики позивача, відповідачами суду не подано.

Таким чином, спірний висновок не містить мотивів, якими комісія керувалась під час прийняття такого рішення, зокрема, посилань на обставини, що свідчать про недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей позивача, чи інші дані, які б свідчили про його низький професійний потенціал; невідповідність позивача оновленим вимогам суспільства до професії поліцейського, інших обставин, що свідчать про несумісність особи позивача посаді, яку він займає.

З огляду на викладене слідує, що під час атестування позивача не досліджувалась можливість або неможливість переведення позивача за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направлення його на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією, з урахуванням того, що результатами тестування не є єдиним джерелом інформації, яким повинна керуватися атестаційна комісія при складенні висновку.

Пунктом 12 Інструкції №1465 передбачено право атестаційної комісії звертатися із запитами про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується, проте будь-які запити, у тому числі, щодо наявності досягнень в роботі, перевірки інформації, розміщеної у відкритих джерелах щодо позивача, пов'язані з його службовою діяльністю, атестаційною комісією здійснені не були, доказів протилежного суду не надано.

Зазначені матеріали не дають підстав для висновку, що позивач має незадовільні показники з критеріїв, встановлених пунктом 16 Розділу ІV Інструкції № 1465, а саме, що позивач неналежним чином виконує свої посадові обов'язки, має низькі результати службової діяльності, недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей, незадовільну фізичну підготовку.

У свою чергу, процедура проведення співбесіди, як етап атестування, повинна бути достатньо прозорою з тим, щоб і сама особа, яка проходить співбесіду, керівники органів поліції, які реалізовують її результати та суд, перевіряючи законність проведеного атестування, могли з'ясувати фактичні підстави, покладені в основу прийнятого атестаційною комісією рішення.

Враховуючи, що негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби в поліції через службову невідповідність, суди правильно зауважили, що таке рішення, незалежно від його форми (протокол, окремий акт), повинно бути вмотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що були враховані при його прийнятті.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення (вчинення дії), а також таким обставинам має бути надана відповідна оцінка.

За таких обставин, атестаційна комісія, в порушення вимог статті 57 Закону №580 та п. 16 розділу IV Інструкції не проводила глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, не аналізувала в сукупності повноту виконання позивачем функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників його службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, не враховувала наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.12.2016 року по справі № К/800/32968/16.

Більше того, колегія суддів зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Руїс Торіха проти Іспанії» (заява №18390/91) від 23 листопада 1994 року, «Суомінен проти Фінляндії» (заява №37801/97) від 1 липня 2003 року, «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04.) від 10 лютого 2010 року).

Оскільки всі розглянуті Комісією матеріали не містили у собі висновку про професійну непридатність позивача, її рішення є абсолютно необґрунтованим та невмотивованими.

За таких обставин судова колегія приходить до однозначного висновку, що підстави, порядок та результати проведеного атестування у даному випадку не відповідають чинному законодавству, а тому відсутні правові підстави для звільнення позивача в порядку переатестації.

Також, правомірним є скасування наказу про звільнення позивача та його поновлення на раніше займаній посаді, а також стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки вказані вимоги є похідними від визнання протиправними рішення Атестаційної комісії у формі висновку.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зауважує на недослідженні питання отримання позивачем іншого заробітку за новим місцем роботи при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, на підтвердження вказаних тверджень не надано жодного доказу, зокрема, який би підтвердив факт роботи позивача на новій роботі у період вимушеного прогулу, а в силу приписів ч. 2 ст. 71 КАС України обов'язок доказування у даному випадку лежить саме на відповідачу. Більше того, розрахунок та обчислення заробітку за час вимушеного прогулу апелянт не оскаржує, а лише вказує на можливе отримання позивачем у цей період інших доходів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 199, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Карпушова О.В.