Справа № 826/17590/16
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 лютого 2017 року № 826/17590/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс"
до третя особаПечерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1
проскасування постанов в частині

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа - ОСОБА_1 про скасування постанов в частині.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі протиправно прийняли постанови ВП №30396016 від 21.04.2015 та ВП № 30396016 від 01.04.2016 в частині накладення арешту на майно: квартиру під номером АДРЕСА_1, оскільки зазначена квартира є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору 14.10.2014 за реєстровим № 12490, а тому, на думку позивача, він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином засвідченої копії матеріалів виконавчого провадження № 30396016, письмових заперечень проти позову та всіх матеріали, що були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності з приводу яких подано позов на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2016 суду надав, про причини неприбуття суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Супровідним листом № 27/8 від 05.01.2017 відповідачем на адресу суду було надіслано належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 30396016.

Представник третьої особи у судовому засіданні усно виклав позицію щодо заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 346/л-р від 06.09.2004, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 45000,00 доларів США на строк з 06.09.2004 по 06.09.2014.

14.10.2004 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором було укладено іпотечний договір за реєстр. № 12490 предметом іпотеки за яким є квартира під номером 23, яка знаходиться у м. Києві, узвіз Кловський, 14/24.

16.12.2011 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управлення юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №30396016, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1938/11 виданого 17.10.2011 Печерським р/с м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Родовід Банк" суми в розмірі 988111,69 грн.

В рамках виконавчого провадження ВП №30396016 винесено постанови про арешт майна боржника та оголення заборони на його відчуження від 16.12.2011, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 у межа суми стягнення.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управлення юстиції у м. Києві ВП №30396016 від 21.04.2015 про арешт майна боржника та оголення заборони на його відчуження накладено арешт на все нерухоме майно, окрім: домоволодіння, загальною площею 573,0 кв.м., житловою площею 152,7 кв.м.,: надвірними будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, площею 0,156 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2; квартири АДРЕСА_1, що належить боржнику - ОСОБА_1 у межа суми стягнення.

23.04.2015 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управлення юстиції у м. Києві винесено постанову ВП № 30396016 про звільнення майна з-під арешту, якою звільнено з-під арешту майно боржника накладеного постановами: про арешт майна боржника №1260/9 від 16.12.2011 на все нерухоме майно (запис обтяження № 11980916); про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №42812883 від 13.01.2015 на все нерухоме майно, що належить боржнику крім квартири АДРЕСА_1 (запис про обтяження № 8375770); що належить боржнику - ОСОБА_1.

В рамках виконавчого провадження ВП №30396016 винесено постанови про арешт майна боржника та оголення заборони на його відчуження від 01.04.2016, якою наклад арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 у межа суми стягнення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» вважаючи , що постанови ВП № 30396016 від 21.04.2015 та ВП № 30396016 від 01.04.2016 підлягають скасуванню в частині накладення арешту на майно, а саме квартиру під номером АДРЕСА_1.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Таким чином, законодавством передбачено, що поняття «звернення стягнення» охоплює наявність в сукупності трьох послідовних дій: арешт (опис), вилучення та примусова реалізація.

Згідно з частинами першою та другою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Отже, накладення арешту на майно у виконавчому провадженні не є актом звернення стягнення на майно, а є лише дією, спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому.

Відповідно до частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною шостою статті 3 зазначеного Закону, у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Таким чином, у іпотекодержателя виникає право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки тільки у випадку порушення боржником основного зобов'язання.

Частиною четвертою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до частини шостої статті 54 зазначеного Закону за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у випадку, якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, після задоволення його вимог залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, визначеному цим Законом.

З огляду на викладене, враховуючи те, що накладення арешту на майно у виконавчому провадженні не є актом звернення стягнення на майно, а є дією спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому, а також те, що стягнення коштів за рахунок предмета іпотеки можливо лише у випадку порушення боржником основного зобов'язання та залишок коштів після задоволення вимог іпотекодержателя використовується для задоволення вимог інших стягувачів, суд дійшов висновку про те, що факт накладення арешту на предмет іпотеки не може порушувати переважне право іпотекодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці.

Порядок вчинення державним виконавцем дій щодо накладення арешту на майно боржника встановлено Законом України "Про виконавче провадження ".

Частиною другою статті 25 зазначеного Закону встановлено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини другої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Таким чином Законом України "Про виконавче провадження" право державного виконавця на накладення арешту на майно боржника не обмежено перебуванням такого майна у іпотеці.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2012 у справі № 2а-2679/12/2670.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачами було правомірно накладено арешти на майно боржника (ОСОБА_1), зокрема, на квартиру під номером АДРЕСА_1.

Позивачем доказів та пояснень на підтвердження факту звернення до відповідачів щодо зняття арешту з майна, що перебуває в нього у іпотеці, а саме: під номером АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачами було правомірно накладено арешти на майно боржника постановою ВП № 30396016 від 01.04.2016, а також те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту звернення до відповідача щодо зняття арешту з майна, яке перебувало у позивача в іпотеці та на яке було накладено арешт, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування вказаної постанови.

В частині позовних вимог щодо скасування постанови ВП №30396016 від 21.04.2015 про арешт майна боржника та оголення заборони на його відчуження, суд звертає уваги на наступне.

Як вбачається з постанови ВП №30396016 від 21.04.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копія якої наявна в матеріалах справи, нею було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, зокрема, окрім квартири АДРЕСА_1.

Таким, чином квартира АДРЕСА_1 була виключена з переліку майна боржника на яке було накладено арешт постановою ВП №30396016 від 21.04.2015 про арешт майна боржника та оголення заборони на його відчуження.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов