Справа № 2-а-11365/11
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-11365/11

Головуючий у 1-й інстанції: Карнаух А.П.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

21 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 березня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в квітні 2011 року звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: визнати дії управління ПФУ у Тульчинському районі Вінницької області щодо відмови в перерахунку державної та додаткової пенсії протиправними. Зобов'язати управління ПФУ у Тульчинському районі Вінницької області здійснити перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсії за віком щомісячно, відповідно до ст.. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991, починаючи з 22.05.2008, та здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та виплату її відповідно до норм ст.. 49,50,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991, починаючи з 22.05.2008 з урахуванням мінімальної пенсії. Зобов'язати управління ПФУ у Тульчинському районі Вінницької області нарахувати позивачу додаткову пенсію в розмірі 15 відсотків мінімальних пенсій за віком, а також проводити доплату до пенсії відповідно до ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та виплачувати щомісяця з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.03.2012 позов задоволено частково.

Визнано дії управління ПФУ у Тульчинському районі Вінницької області щодо відмови в перерахунку та виплаті позивачу державної пенсії, відповідно до ст.. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 та додаткової пенсії, відповідно до ст.. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991, з 11.09.2010 до 23.07.2011, протиправними.

Зобов'язано управління ПФУ у Тульчинському районі Вінницької області перерахувати та виплатити позивачу державну пенсію, відповідно до ст.. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991, в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, починаючи з 11.09.2010 по 23.07.2011, виплативши заборгованість за цей період, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов'язано управління ПФУ у Тульчинському районі Вінницької області перерахувати та виплатити позивачу додаткову пенсію відповідно до ст.. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, починаючи з 11.09.2010 по 23.07.2011, виплативши заборгованість за цей період, з урахуванням раніше виплачених сум.

Подальшу виплату позивачу державної пенсії, передбаченої ст.. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 та додаткової пенсії, передбаченої ст.. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991, проводити на підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та враховувати Постанову Кабінету Міністрів України №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" прийняту 06.07.2011, та Постанову Кабінету Міністрів України№210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" прийняту 23.11.2011, до втрати права на такі виплати.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданого 15.11.1999 Вінницькою облдержадміністрацією. Відповідно до свого статусу, вона має право на пенсійне забезпечення на підставі ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до експертного висновку Вінницької регіональної міжвідомчої експертної комісії по установленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС №5374 від 07.10.1999, має захворювання, пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС. Згідно довідки до акту огляду МСЕК №019719 від 21.09.2000 ОСОБА_2 має другу групу інвалідності, захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС (безстроково).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності вчинених дій та прийнятих рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII.)

Згідно ст. 49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною 4 ст. 54 Закону № 796-XII визначено, що державна пенсія особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів II групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 Закону №796-XII особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам IІ групи - у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Положення ст.ст. 50, 54 Закону №796-XII містять пряму вказівку, що під час визначення розміру таких пенсій за основу їх обчислення як розрахункова величина береться мінімальна пенсія за віком.

Проте, відповідач всупереч ст.ст. 50, 54 Закону №796-XII виплачував позивачу пенсії та додаткову пенсію у меншому розмірі, який встановлений постановою КМ України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28.05.2008.

Колегія суддів вважає дії відповідача щодо виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі, меншому ніж той, що встановлений ст.ст. 50, 54 Закону №796-XII неправомірними, а висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог законним і обґрунтованим.

Таким чином, судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про те, що Закон №796-XII має вищу юридичну силу в порівняні з постановою КМ України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28.05.2008, та є пріоритетним у застосуванні.

Пунктом 7 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14.06.2011 № 3491-VI (далі - Закон № 3491-VI) Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 28.12.2010 № 2857-VI (далі - Закон № 2857-VI) доповнено пунктом 4, яким, зокрема, встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету ПФУ на 2011 рік.

На виконання вказаної норми Закону №3491-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" (далі - постанова № 745), яка набрала чинності з 23.07.2011. Вказаною постановою встановлено розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону № 796-XII особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону № 796-XII визначено порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що оскільки 23.07.2011 набрала чинності постанова № 745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", якою встановлено розмір додаткової пенсії особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи, суд першої інстанції у справі, що розглядається, дійшов правильного висновку, що положення статей 50, 54 Закону №796-ХІІ підлягають застосуванню лише до 23.07.2011.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 березня 2012 року - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.