Справа № 820/7237/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 лютого 2017 р. № 820/7237/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Зінченка А.В.,

при секретарі - Абоян І.І.

за участі представників сторін:

позивача - Верещаки М.О.

відповідача - Стріжкова А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР-М» до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «АСТЕР-М», звернувся до суду з позовом Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення - рішення № від 16.09.2016 року, яким позивачу збільшена сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 652801,50 грн., з яких 435201,00 грн. - основний платіж, 217600,50 грн.- штрафна (фінансова) санкція.

Позивач вважає, що зазначене податкове повідомлення-рішення є неправомірним, необґрунтованим, безпідставними через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства, а тому просить скасувати його в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, вказав, що винесені податкові повідомлення-рішення повністю відповідають вимогам діючого законодавства, а тому є законними та обґрунтованими, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТЕР-М» зареєстровано виконавчим комітетом Харківської міської ради 18.12.2007 року за № 1 038939. Знаходиться на податковому обліку у Київській ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області з 19.12.2007 року, зареєстровано платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва № 200064628, виданого 25.01.2008 року.

Головним управлінням ГУ ДФС У Харківській області проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «АСТЕР-М» код СДРПОУ 35590228 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.03.2016 року, за наслідками якої складений акт від 01.09.2016 року № 508/20-40- 14-01-08/35590228.

Актом перевірки зафіксовані порушення:п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14,п. 198.3, п. 198.3, п.198.5,п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за грудень 2015 року у сумі 435 201 грн.

16.09.2016 року Відповідачем було винесено податкове повідомлення - рішення № , яким позивачу збільшена сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 652801,50 грн., з яких 435201,00 грн. - основний платіж, 217600,50 грн.- штрафна (фінансова) санкція.

Дослідивши надані до матеріалів справи документи, судом встановлено, що 07.10.2015 року між ТОВ «ТК ПОРТАЛ» (ПОСТАЧАЛЬНИК) та ТОВ «АСТЕР-М» (ПОКУПЕЦЬ) укладений договір поставки №0710/15, відповідно до п. 1.1. якого визначено, що Постачальник передає у власність Покупця товар в асортименті, кількості і за ціною згідно специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах та обсязі, встановленими цим договором.

На виконання умов вищевказаного договору, ТОВ «ТК ПОРТАЛ» в адресу ТОВ «АСТЕР-М» виписана податкова накладна № 9 від 27.11.2015 року на загальну суму 935 602,66 грн. у т.ч. ПДВ - 155 933,78 грн.

В підтвердження факту отримання товару, між ТОВ «ТК ПОРТАЛ» та ТОВ «АСТЕР-М» підписана видаткова накладна № 2711 від 27.11.2015 року на загальну суму поставки товару у розмірі 935 602,66 грн..

В підтвердження факту руху товару від Постачальника до Покупця складені наступні товарно-транспортні накладні: № Р627-1 від 27.11.2015 року, № Р627-2 від 27.11.2015 року, № Р627-3 від 27.11.2015 року, № Р627-4 від 27.11.2015 року, № Р627-5 від 27.11.2015 року, № 27/11-1 від 27.11.2015 року, № Р628-1 від 28.11.2015 року, № Р628-2 від 28.11.2015 року, № Р628-3 від 28.11.2015 року, № Р628-4 від 28.11.2015 року, № Р630 від 30.11.2015 року, № Р630-2 від 30.11.2015 року, № Р630-3 від 30.11.2015 року, № Р630-4 від 30.11.2015 року.

Оплата за поставлений товар ТОВ «АСТЕР-М» була здійснена у повному обсязі, що підтверджується даними платіжних доручень.

Матеріалами також підтверджено, що 02.12.2015 року між ТОВ «ХСФ МОДУС» (ПОСТАЧАЛЬНИК) та ТОВ «АСТЕР-М» (ПОКУПЕЦЬ) укладений договір поставки № 0212, відповідно до п. 1.1. якого визначено, що Постачальник передає у власність Покупця товар в асортименті, кількості і за ціною згідно специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах та обсязі, встановленими цим договором.

На виконання умов вищевказаного договору, ТОВ «ХСФ МОДУС» в адресу ТОВ «АСТЕР-М» виписана податкова накладна № 4 від 31.12.2015 року на загальну суму 1 675 600,00 грн. у т.ч. ПДВ - 279 266,67 грн.

В підтвердження факту отримання товару, між ТОВ «ХСФ МОДУС» та ТОВ «АСТЕР-М» підписана видаткова накладна № 7045 від 31.12.2015 року на загальну суму поставки товару у розмірі 1 675 600,00 грн.

В підтвердження факту руху товару від Постачальника до Покупця складені наступні товарно-транспортні накладні: № 31/12.1 від 31.12.2015 року, № Р1231-1 від 31.12.2015 року, № Р1231-2 від 31.12.2015 року, № Р1231-3 від 31.12.2015 року, № Р1231-4 від 31.12.2015 року, № Р1231-5 від 31.12.2015 року, № Р1231-6 від 31.12.2015 року, № Р.04.01-1 від 04.01.2016 року, № Р04.01-2 від 04.01.2016 року, № Р04.01-3 від 04.01.2016 року, № Р04.01-4 від 04.01.2016 року, № Р04.01-5 від 04.01.2016 року, № Р04.01-6 від 04.01.2016 року, № Р05.01-1 від 05.01.2016 року, № Р05.01-2 від 05.01.2016 року, № Р05.01-3 від 05.01.2016 року, № Р05.01-4 від 05.01.2016 року, №Р05.01-5 від 05.01.2016 року.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що оплата за поставлений товар ТОВ «АСТЕР-М» була здійснена у повному обсязі, що підтверджується даними платіжних доручень, а всі придбані у контрагентів товари використав у власній господарській діяльності, що підтверджується, укладеними між ТОВ «АСТЕР-М» та ТОВ Підприємство «Фора» наступними договорами: договір № 691/М від 29.10.2014 року на виконання робіт (придбані товари були використані позивачем під час здійснення робіт на об'єктах Замовника) ; договір поставки № 2330 від 12.06.2013 року.

Крім того, частина товару, придбаного у контрагентів на підставі видаткової накладної № -01 від 26.09.2016 року була поставлена ТОВ «Житлобуд-2», на підставі видаткової накладної № -01 від 05.05.2016 року була поставлена ТОВ «Уника-Буд», на підставі видаткової накладної № 612080049-9 від 30.11.2015 року була поставлена на адресу ТОВ «АСТЕР-ЦЕНТР».

Суд також звертає увагу, на той факт, що про фактичне виконання фінансово-господарських операцій ТОВ «АСТЕР-М» з контрагентами - ТОВ «ТК ПОРТАЛ» та ТОВ «ХСФ МОДУС» свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні" та п.2.4. ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Також суд вказує, що відповідно до ч. 2 ст. З Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством, є бухгалтерський облік, на даних якого ґрунтуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, первинні документи, що фіксують здійсненім господарських операцій, оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства, є основою для податкової звітності.

Судом також встановлено, що акт перевірки не містить жодних зауважень щодо порядку складення та оформлення позивачем первинних документів, що підтверджують реальність взаємовідносин ТОВ «АСТЕР-М» з контрагентами.

Крім того встановлено, що фінансово-господарські відносини ТОВ «АСТЕР-М» з контрагентами у періоді, що перевірявся, були безпосередньо пов'язані із здійсненням позивачем власної господарської діяльності і даний факт підтверджується контролюючим органом самостійно, зазначаючи у п. 4 довідки до акту перевірки види діяльності, які мав право здійснювати позивач по справі. Реальність та можливість здійснення фінансово-господарських операцій підтверджується тими обставинами, що загальна кількість працюючих осіб на підприємстві склала 115 чоловік, а з метою здійснення фінансово-господарської діяльності позивачем по справі укладені відповідні договори оренди нежитлових приміщень № 4/2013А від 01.04.2013 року, № 2/2016А від 31.12.2015 року, на балансі позивача лічиться автотранспортний засіб.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, слід зауважити, що ТОВ «АСТЕР-М» отримало в розпорядження від контрагентів-постачальників первинні документи, визначені законом як підстави для збільшення в тому числі податкового кредиту з ПДВ, та, відповідно, позивач, отримуючи товар від контрагентів діяв виключно у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Такий висновок узгоджується з положеннями п. 44.1 ст. 44 ПКУ, якими визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України; в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» і п.2.4. ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вважає за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідним зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Таким чином, на думку суду, не має підстав стверджувати, що господарські взаємовідносини між підприємствами не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

А тому проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, дослідивши надані до справи матеріали, суд приходить до висновку про неправомірне винесення вищевказаного податкового повідомлення - рішення.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР-М» до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 16.09.2016 року №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (код 39599198) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР-М» (код 35590228) сплачений судовий збір в сумі 9762 (дев'ять тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 03 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі виготовлена 01 березня 2017 року.

Суддя А.В. Зінченко