Справа № 824/739/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/739/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

20 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Смілянця Е. С. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Бурлака Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання наказу нечинним,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та за обставин викладених в ній просили суд задовольнити її, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_2 з 03 серпня 2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07 листопада 2015 року - в поліції.

Відповідно до відомостей відображених в трудовій книжці з 03 серпня 2005 року його прийнято на службу в органи внутрішніх справ України на підставі наказу Національного університету внутрішніх справ №241о/с від 26 липня 2005 року та 06 листопада 2015 року звільнено з органів внутрішніх справ на підставі наказу від 06 листопада 2015 року №284 о/с.

З 07 листопада 2015 року ОСОБА_2 прийнятий на службу в поліцію згідно наказу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 07 листопада 2015 року № 1о/с, займав посаду слідчого Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції України.

Як вбачається з матеріалів справи, поліцейськими управління патрульної поліції в м. Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задокументовано факт керування транспортним засобом марки "ВАЗ-21093", д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння слідчим Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 Під час перевірки останнього за допомогою приладу "Drager Alcotest 6810" встановлено наявність алкоголю в крові - 2,78 проміле. За вказане порушення поліцейськими Управління патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За фактом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 22 червня 2016 року №662 призначено службове розслідування, результати якого відображені у висновку службового розслідування від 21 липня 2016 року.

У вказаному висновку зазначено, що адміністративні матеріали відносно ОСОБА_2 було направлено до Першотравневого районного суду міста Чернівці. Рішення суду станом на 21 липня 2016 року не прийнято. Вказано також, що опитаний ОСОБА_2 пояснив, що 21 червня 2016 року близько 02 год. на перехресті вулиць Л. Кобилиці-Руської в місті Чернівці його на автомобілі НОМЕР_1 було зупинено поліцейськими Управління патрульної поліції, в яких виникла підозра у керуванні ним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. У зв'язку із цим, йому було запропоновано пройти медичне обстеження на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу "Drager Alcotest 6810", за результатами якого встановлено наявність алкоголю в його крові 2,78 проміле.

З висновку службового розслідування вбачається, що відомості, які стали підставою службового розслідування, запропоновано вважати такими, що підтвердилися. Також запропоновано звільнити позивача з поліції за порушення службової дисципліни.

Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області за підписом т.в.о. начальника полковника поліції С.М. Ратушенка видано наказ від 22 липня 2016 року № 774 "Про покарання", згідно якого у відповідності до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за порушення службової дисципліни слідчого Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 вирішено звільнити зі служби в поліції.

На підставі указаного наказу наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області По особовому складу від 18 серпня 2016 року №126 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 18 серпня 2016 року за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію".

Вважаючи своє звільнення зі служби в поліції незаконним, ОСОБА_2 звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем обґрунтовано та правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII.

У відповідності до частини першої статті 8 Закону України "Про Національну поліцію", поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою та другою статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За змістом пункту шостого частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, згідно пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23 грудня 2015 року №901-VIII до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (із наступними змінами).

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 вказував, що під час керування своїм транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння він не перебував. При цьому апелянт посилався на Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкоголю, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 червня 2016 рок та Акт судово-медичного дослідження №805 від 22 червня 2016 року, а також прийняту на їх підставі постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2016 року.

Так, з обставин справи вбачається, що за наслідками розгляду адміністративних матеріалів, які надійшли від управління патрульної поліції в м. Чернівцях про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_2, Першотравневий районний суд м.Чернівці постановив адміністративну справу відносно останнього закрити у зв'язку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Зазначена постанова суду набрала законної сили 29 серпня 2016 року.

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно указаних норм обов'язковість преюдиційних обставин поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: судовим рішенням в адміністративній справі, судовим рішенням у цивільній справі, судовим рішенням в господарській справі, а також або вироком у кримінальній справі або постановою про адміністративний проступок.

Обставини, встановлені в інших процесуальних актах, зокрема, у справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття адміністративної справи у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення), не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до частин першої та четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Передбачене наведеними вище положеннями звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Одним із визначальних принципів здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі.

Колегія суддів враховує вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається, і які мають значення для правильного вирішення спору.

Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Наведене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, що відображена в листі від 14 листопада 2012 року № 2379/12/13-12 з питань, пов'язаних із застосуванням статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2015 року у справі № К/800/57781/14.

Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність дослідження усіх обставин справи для забезпечення повноти та об'єктивності її розгляду.

У постанові Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2016 року висновок про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ґрунтується на підставі Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкоголю, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 червня 2016 рок та Акту судово-медичного дослідження №805 від 22 червня 2016 року.

На вказані документи посилався позивач і в обґрунтування даного позову, стверджуючи про те, що він 21 червня 2016 року при зупинці його транспортного засобу працівником поліції не перебував у стані алкогольного сп'яніння, а відтак і не допускав порушення службової дисципліни.

Так, встановлено, що 21 червня 2016 року о 02 год. 20 хв. в м. Чернівці по вул. Лук'яна Кобилиці 122А, інспектором роти №3 батальйону управління патрульної поліції в м. Чернівці складено протокол про те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив пункт 2.9а Правил дорожнього руху, за що частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення та акту огляду на стан алкогольного сп'яніння, що міститься в матеріалах справи, огляд на стан сп'яніння проводився в присутності двох свідків за допомогою спеціального засобу "Drager Alcotest 6810". Результати огляду на стан сп'яніння - 2,78 проміле, проба позитивна.

У поясненнях свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказано, що в їх присутності водій ОСОБА_2 погодився пройти перевірку для визначення стану сп'яніння за допомогою приладу "Drager Alcotest 6810", результат тесту показав 2,78 проміле та відносно вказаного водія складено протокол за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративній правопорушення. З метою забезпечення повноти та об'єктивності розгляду, 27 січня 2017 року в судовому засіданні Вінницьким апеляційним адміністративним судом були допитані в якості свідків ОСОБА_7 та інспектори поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які під час допиту підтвердили вказані обставини.

Зокрема, ОСОБА_7 повідомила, що вона, повертаючись з роботи була свідком того, як інспектори поліції зупинили автомобіль ОСОБА_2 Останній виявляв ознаки алкогольного сп'яніння - мав нестійку ходу, нерозбірливо говорив, тощо. Для засвідчення цих обставин ОСОБА_7 разом із ОСОБА_11 було залучено в якості свідків огляду на стан сп'яніння, що відображено в Акті огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного відносно ОСОБА_2

Однак, позивач з результатами огляду не погодився та за власною ініціативою пройшов такий огляд в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері.

Судом досліджено Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкоголю, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 червня 2016 року та Акт судово-медичного дослідження №805 від 22 червня 2016 року.

Зазначений Висновок складений 21 червня 2016 року о 17 год. 02 хв. В графі "ким та коли (точний час) направлений на огляд" зазначено "особиста заява 21 червня 2016 року 17 год. 02 хв"; в графі "дата і точна година огляду" зазначено " 21 червня 2016 року о 17 год. 02 хв".

Згідно Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 червня 2016 року у громадянина ОСОБА_2 ознак сп'яніння не виявлено.

На підставі направлення лікаря обласного наркологічного диспансеру в приміщенні відділення судово-медичної токсикології Чернівецького обласного бюро судмедекспертизи завідуючою відділення було проведено дослідження на наявність етилового спирту в крові позивача. Згідно змісту Акту судово-медичної експертизи №805 від 22 червня 2016 року в крові останнього етиловий спирт не виявлений.

В Акті судово-медичного дослідження №805 від 22 червня 2016 року в графі "стислі обставини справи" вказано, що кров відібрана 21 червня 2016 року о 17 год. 30 хв.

У зв'язку з цим, суд звертає увагу на те, що статтею 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено порядок відсторонення осіб від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (надалі використані положення статті, чинні на момент виникнення складення адміністративного протоколу щодо позивача).

Згідно положень частини першої указаної статті огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

При цьому, згідно частини третьої статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського (частина четверта статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно частини п'ятої статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров'я щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція №1452/735).

Інструкція №1452/735 визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Згідно пункту 6 розділу I Інструкції №1452/735 огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У відповідності до пункту 7 розділу I Інструкції №1452/735 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я).

Згідно пункту 7 розділу ІІ Інструкції №1452/735 установлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Пунктом 9 розділі ІІ Інструкції №1452/735 передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

За змістом пунктів 16 та 17 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння), видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

При цьому висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (пункт 22 розділу ІІІ Інструкції №1452/735).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, зокрема, про те, що водій у разі незгоди з результатами огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, проведеного поліцейським, може пройти такий огляд в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення. При цьому такий огляд має бути проведено не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення та в присутності поліцейського. Недотримання такого порядку свідчить про недійсність висновків результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння.

Беручи до уваги наведені норми права, судом встановлено, що у зв'язку з незгодою позивачем з результатами огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, що мало місце вночі 21 червня 2016 року близько 02 год., його огляд у закладі охорони здоров'я відбувся за самостійним зверненням 21 червня 2016 року о 17 год. 02 хв., тобто більше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, та без участі поліцейського.

Зазначене позивачем фактично не заперечувалось в судовому засіданні, проте як підставу пропуску двогодинного терміну звернення закладу охорони здоров'я, останній вказує, що 21 червня 2016 року близько 08 год. він заступив на чергування, тому не міг пройти огляд на стан сп'яніння своєчасно, в межах строку, встановленого КУпАП.

З метою перевірки обставин, на які посилається апелянт, для забезпечення повноти та об'єктивності розгляду справи, Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 07 січня 2017 року витребував у Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області документи, що підтверджують факт перебування на чергуванні старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 21 червня 2016 року.

На виконання вказаної ухвали суду 17 лютого 2017 року відповідачем були подані додаткові пояснення разом із копіями журналів розстановки нарядів у Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області за 21.06.2016 та 22.06.2016, а також копією рапорту ОСОБА_13

З наданих суду письмових доказів вбачається наступне.

21.06.2016 позивач був запланований для несення служби в добовому чергуванні в складі СОГ Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області. Прибувши до підрозділу, ОСОБА_2 о 08 год 15 хв. отримав закріплену за ним зброю. Однак, відповідальним по Глибоцькому відділу НП було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння у ОСОБА_2, що змусило відсторонити останнього від чергування та здійснити його заміну. При цьому позивача було зобов'язано здати зброю черговому, що підтверджується відповідним записом "21.06.2016 8:15" в графі "дата і час прийняття" в журналі розстановки нарядів від 21.06.2016. Тоді ж було негайно замінено ОСОБА_2 на слідчого з резервної групи ОСОБА_13, що підтверджується копією рапорту останнього.

Таким чином, посилання позивача на те, що він протягом робочого дня, 21.06.2016, перебував на чергуванні в складі СОГ спростовується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, а також свідчить про його нещирість у свідченнях та спотворення ним обставин справи для уникнення дисциплінарної відповідальності.

Відтак, надаючи оцінку Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкоголю, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 червня 2016 року та Акту судово-медичного дослідження №805 від 22 червня 2016 року, прийнятих відносно позивача, суд вважає, що вони не можуть вважатись належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки складені з порушенням вимог статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції №1452/735, а у позивача не було поважних причин для несвоєчасного проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я.

Колегією суддів також встановлено, що при визначенні позивачу виду дисциплінарного стягнення відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, попередня поведінка позивача, а також шкоду завдану авторитету органів поліції.

Зокрема, відповідачем враховано попередню поведінку ОСОБА_2, а саме те, що позивач за період служби мав 4 дисциплінарних стягнень, про що зазначено у висновку службового розслідування від 21 липня 2016 року.

Стосовно застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу, яким є звільнення з поліції, то суд погоджується з твердженням відповідача про те, що керування працівником поліції транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння є грубим порушенням службової дисципліни, принижує та дискредитує як самого працівника поліції, так і органи поліції в цілому, підриває авторитет Національної поліції.

До того ж, обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є виключно правом роботодавця в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, відносно якої має бути застосовано таке стягнення.

У пункті 53 Рішення по справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03), Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

В процесі судового розгляду спору на підтвердження необґрунтованості свого звільнення, позивач не навів суду аргументів, які б відповідали зазначеним вище критеріям доведення "поза розумними сумнівом", та не надав належні та допустимі докази, які підтверджують його позицію. Обставини, на які посилався позивач обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, спростовуються наявними у справі належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи усі належні та допустимі докази, а саме: результати приладу "Drager Alcotest 6810", що підтвердив наявність алкоголю в крові позивача у 2,78 проміле.; показання свідків, які спостерігали зовнішні ознаки сп'яніння ОСОБА_2; нещирість самого позивача при наданні пояснень щодо обставин справи для уникнення дисциплінарної відповідальності, на думку колегії суддів, факт керування ОСОБА_2 транспортного засобу в стані алкогольного сп'яніння є підтвердженим, а отже, відповідачем обґрунтовано та правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції.

Оскільки встановлено, що при звільненні позивача зі служби в поліції, відповідач діяв правомірно, то позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 лютого 2017 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Смілянець Е. С. Совгира Д. І.