Справа № 802/1958/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1958/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

23 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

секретар судового засідання: Ременяк С.Я.,

за участю:

представника позивача: Бойка С.В

представників відповідача: Левчук О.М., Непийводи І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року позивач - ТОВ "Селищанське" звернулось до суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

21 лютого 2017 року на адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх. № 1065/17) від представника позивача.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зважаючи на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Селищанське" () зареєстроване Тиврівською районною державною адміністрацією 15.07.2008, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію № 550070.

На підставі направлень, виданих Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, згідно з ст. 20, 77.2 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу №1143 від 16.09.2016, виданого Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, проведена планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.07.2016 та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 01.01.2011 по 31.07.2016, відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами проведеної перевірки складено Акт № 1102/1401/03734760 від 25.10.2016, в якому зафіксовані такі порушення вимог податкового законодавства: п. 192.1.1, п. 192.1 ст. 192, п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України в результаті чого ТОВ "Селищанське" занижено ПДВ по спеціальній декларації, що підлягає перерахуванню на спеціальний рахунок у сумі 659867 грн. у т.ч.: за жовтень 2013 року на суму 500000 грн., за грудень 2013 року на суму 158603 грн., за липень 2014 року на суму 258 грн., за грудень 2014 року на суму 1006 грн; п. 185.1 ст. 185. 201.1 ст. 201 ПК України в результаті чого ТОВ "Селищанське" занижено ПДВ по загальній декларації, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 9084 грн., в т.ч. по деклараціях за травень 2015 року в сумі 544 грн., за червень 2015 року - 678 грн., за липень 2015 року - 1745 грн., за серпень 2015 року - 713 грн., за вересень 2015 року - 1028грн., за квітень 2016 року - 907 грн., за травень 2016 року - 746 грн., за червень 2016 року - 1067 грн., за липень 2016 року - 1656 грн; ст. 209 ПК України, в результаті чого підприємством використано не за цільовим призначенням суми податку на додану вартість, що спрямовані на спеціальний рахунок підприємства на загальну суму 114 442 грн.

На підставі Акту перевірки № 1102/1401/03734760 від 25.10.2016 Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Вінницькій області винесені податкові повідомлення-рішення від 08.11.2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 668951 грн., та за штрафними санкціями у розмірі 167240 грн. та № , яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 44822 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду для їх скасування.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в повній мірі не доведено правомірності винесення оскаржуваних рішень, у зв'язку із чим підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області, а саме: № від 08.11.2016 в частині донарахованих зобов'язань за платежем з податку на додану вартість у розмірі 657 375, 00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 164 344 грн. та № від від 08.11.2016 - повністю.

Колегія суддів погоджується з вказаною позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 192.1 ст.192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних , та зареєстрованому в ЄРПН відповідно до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого 29.12.2010 постановою Кабінету Міністрів України №1246 (чинного на момент спірних правовідносин).

За приписами п. 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування, до Реєстру (далі - реєстрація) здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі ДФС з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру. Операційний день триває з 0 до 23-ї години.

Згідно з п. 3 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних (в редакції, що діяла до 30.01.2015), якщо продавець складає розрахунок коригування до податкової накладної, що підлягає реєстрації, до Реєстру в обов'язковому порядку вносяться також відомості, що містяться в такому розрахунку.

Як слідує з матеріалів справи, перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2013 по 31.07.2016 у результаті відображення у рядку 8 Декларацій "Коригування податкових зобов'язань" кількісних та вартісних показників, коригування яких не задекларовані в Єдиному реєстрі податкових накладних у визначеному порядку, встановлено заниження ТОВ "Селищанське" податкових зобов'язань з податку на додану вартість всього у сумі 657375 грн., у тому числі по декларації за вересень 2013 року в сумі 500000 грн. та за грудень 2013 року в сумі 157375 грн.

18 січня 2013 року між ТОВ "Селищанське" та ТОВ "Гермес АГРО" укладено договір поставки №1/У. В січні 2013 року позивачем отримано від покупця попередню оплату за пшеницю, ріпак та ячмінь в сумі 7 858 445 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №14, №33, №39, №58, №59, №62, №68, №70 та №115.

На виконання вимог ст. 187 ПК України податок на додану вартість з отриманих сум попередньої оплати за договором поставки віднесено позивачем до складу податкових зобов'язань по деклараціях за січень, березень та червень 2013 року.

У період з вересня по грудень 2013 року у зв'язку із неможливістю виконання умов договору №1/У від 18.01.2013, ТОВ "Селищанське" повернуто кошти покупцю - ТОВ "Гермес Агро" до спливу терміну дії договору, який закінчувався 31.12.2013.

Повернення попередньої оплати за договором підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Як вбачається із Акту перевірки та не заперечувалося представниками сторін, позивачем операцію щодо повернення ТОВ "Гермес Агро" коштів відображено у бухгалтерському обліку підприємства та, як наслідок, відкориговано податковий облік шляхом виписування розрахунків коригування кількісних та вартісних показників і відображено їх у рядку 8 декларації з ПДВ за вересень, жовтень та грудень 2013 року.

В той же час, товариством здійснювалися спроби внести до Реєстру відомості, що містяться в розрахунках коригування до податкових накладних, що відображені по бухгалтерському обліку у деклараціях з податку на додану вартість за вересень 2013 року в сумі 500 000 грн. та грудень 2013 року в сумі 157 375 грн. Однак такі розрахунки коригування не були зареєстровані у ЄРПН у зв'язку із наявністю помилок, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 85, 87, 89, 91, 93).

Враховуючи, що розрахунки коригування ТОВ "Селищанське" не були у встановленому порядку зареєстровані у ЄДРПН, відповідачем зроблено висновок про відсутність у позивача права на зменшення податкових зобов'язань на підставі таких розрахунків коригування та, як наслідок, донараховано зобов'язань з податку на додану вартість по таких господарських операціям.

Визначаючись з доводами апелянта щодо правомірності донараховання зобов'язань з податку на додану вартість по вказаним вище господарським операціям, колегія суддів зважає на такі обставини справи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечувалась представниками сторін, єдиною підставою для донарахування зобов'язань з податку на додану вартість для податкового органу слугувала відсутність реєстрації позивачем розрахунків коригування через повернення ТОВ "Селищанське" попередньої оплати за договором поставки.

Водночас, не викликають сумнівів у податкового органу реальність вчинення позивачем зазначених господарських операцій згідно вимог податкового законодавства України. Також розбіжностей щодо відображення даних операцій по бухгалтерському обліку не було виявлено і в ході перевірки.

Колегія суддів приймає до уваги і ту обставину, що такі коригування у зв'язку з поверненням попередньої оплати за договором поставки проведено контрагентом позивача - ТОВ "Гермес Агро", що не заперечувалась і представниками відповідача.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що в розумінні Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є обставина суспільного чи господарського життя, яка зумовлена появою у суб'єкта оподаткування суспільного блага і виступає як юридична підстава для виникнення обов'язку сплати такого податку.

Враховуючи, що позивачем здійснено повернення ТОВ "Гермес Агро" попередньої оплати за зерно та здійснено відповідне коригування по бухгалтерському обліку товариства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідно до вимог ПК України юридичною підставою для виникнення обов'язку зі сплати податку є наявність об'єкта оподаткування, в той час як у позивача відсутній об'єкт оподаткування.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржувануваного податкового повідомлення-рішення в частині донарахованих зобов'язань за платежем з податку на додану вартість у розмірі 657 375, 00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 164 344 грн.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано тієї обставини, що за наявності порушень з боку товариства строків реєстрації розрахунків коригування до ЄДРПН, податковим органом не притягнено платника податків до відповідальності на підставі ст. 120-1 ПК України, а вчинено дії у формі донарахування податкових зобов'язань на підставі незареєстрованих розрахунків коригування, хоча невчасна реєстрація розрахунків коригування не спростовує того факту, що кошти за якими розраховувались податкові зобов'язання повернуті, а відтак відсутній сам об'єкт оподаткування.

Також суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта щодо наявності ознак підробки в квитанціях, що надані позивачем як доказ намагання зареєструвати в ЄДРПН відповідні коригування, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано.

Більше того, під час апеляційного розгляду справи судом надавалась можливість надати відповідачу докази щодо відсутності спроб реєстрації позивачем коригувань в ЄДРПН, проте відповідні докази та надані в судовому засіданні пояснення представників відповідача не підтверджують сумнівів відповідача щодо достовірності наявних в матеріалах справи квитанцій.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України правомірність винесення податкового повідомлення- рішення Вінницькою об'єднаною державною податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області № від 08.11.2016 не була предметом апеляційного розгляду, оскільки вказане податкове повідомлення рішення не було предметом апеляційного оскарження відповідачем.

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевказане, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим до адміністративного позову запереченням, у зв'язку із чим не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 лютого 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.