Справа № 525/1153/16-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 р.Справа № 525/1153/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.12.2016р. по справі № 525/1153/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Великобагачанського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати з 01.06.2015 року по 08.11.2016 року раніше призначеної пенсії за віком та зобов'язати відновити з 01.06.2015 року по 08.11.2016 року виплату пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.12.2016 року по справі № 525/1153/16-а адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_1 з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року раніше призначеної пенсії за віком.

Зобов'язано Великобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити (виплатити) з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року ОСОБА_1 пенсію за віком, призначену їй відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Надав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Позивач не скористався своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачу з 08.07.2013 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і вона перебуває на обліку Великобагачанському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області (а.с. 7, 8, 11, 19).

Позивач після призначення їй пенсії, продовжує працювати на посаді начальника Великобагачанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області (а.с. 9-10). Ця обставина сторонами у справі не заперечується.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, позивачу як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, з 01.04.2015 року призупинено виплату пенсії за віком.

30.09.2016 року позивач звернулася до відповідача зі зверненням про поновлення раніше призначеної пенсії за віком, однак листом № 3035/04 від 11.10.2016 року Великобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відмовило їй у поновленні виплати пенсії за віком, з посиланням на те, що з 01.04.2015 року скасовано норми щодо призначення (перерахунку) пенсій відповідно до спеціальних законів, разом із тим зміни щодо порядку виплати пенсій не вносились, а відтак відсутні підстави для поновлення виплати їй пенсії за віком, як особі, яка працює на посаді державного службовця (а.с. 11).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як візначено ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно-правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст. ст. 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На підставі ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, п.п. 2 п. 12 розділу І якого внесені зміни в ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких: «Тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються та у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії ї соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України. Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу» та інших спеціальних законів, зазначених вище.

Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.1997 року (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст. 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (ст. 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ст. 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У зв'язку із тим, що у зазначений у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, строк, тобто до 01.06.2015 року, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом державним службовцям не призначаються, і відповідно позивач, який є державним службовцем, перестав бути особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестав бути особою, передбаченою у ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка була підставою для зупинення виплати пенсії з 01.04.2015 року.

Частинами 1-3 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, з 01.06.2015 року посада, на якій працює позивач, вже не дає йому права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому позивач з 01.06.2015 року перестав бути особою, якій у відповідності до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2015 року було призупинено виплату пенсії, то відпали і підстави для застосування даної норми закону, відповідно, виплата пенсії позивачу з даної дати повинна бути поновлена до виплати.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач у даній справі з 01.06.2015 року неправомірно допускає бездіяльність, яка полягає у тому, що він з 01.06.2015 року не поновив виплату пенсії за віком позивачу, оскільки з даної дати позивач у справі не є особою, яка має право на призначення пенсії за спеціальним законом («Про державну службу»), і відповідно стала прирівняним до звичайного працівника у правах на призначення пенсії на загальних підставах. Тому пенсійні права позивача з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року відповідачем порушуються і вони підлягають судовому захисту шляхом покладення на відповідача обов'язку відновити виплату позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Такий висновок щодо правового застосування норм ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п. 5 Прикінцевих положень Закону від 02.03.2015 року № 213-VIII відповідає правовій позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26.08.2015 року (адміністративна справа № 202/4641/15-а).

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги позивача щодо виплати відповідної пенсії за період з 01.01.2016 року по дату звернення з позовом до суду (08.11.2016 року) задоволенню не підлягають, враховуючи подальші зміни до зазначеного вище закону і межі позовних вимог, з огляду на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» № 911 від 24.12.2015 року, було внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Вищезазначені норми Закону є діючими, рішенням Конституційного Суду України неконституційними не визнані, а отже підлягають застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Також, з огляду на наявні заперечення відповідача у справі, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, враховуючи наступне.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - це щомісячні виплати, які здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається довічно або на період протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. Враховуючи, що позивачу у справі була призначена пенсія за віком, пенсія мала виплачуватися довічно.

Також, згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Отже, з урахуванням вищевикладеного, а також отриманого позивачем рішення органу пенсійного фонду про відмову у виплаті пенсії (у жовтні 2016 року), а також дати звернення позивача до суду з цим позовом, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем у справі не пропущений встановлений законодавством строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив частково адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 20.12.2016 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують та доказів в їх обґрунтування відповідачем не надано.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.12.2016р. по справі № 525/1153/16-а залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 606,32 (шістсот шість) грн. на реквізити: отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 27.02.2017 р.