Справа № 359/369/17
Суддя: Журавський В. В.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/359/126/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бориспільського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що починаючи з 15 серпня 1990 року вона працювала у Малоорлівській середній (загальноосвітній) школі, що розташовується в Донецькій області, Шахтарський район, с. Малоорлівка, вул. Сєвєрна. Позивач працювала у вказаній школі на посадах, які відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04 листопада 1993 року «Про Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» дають їй право на пенсію за вислугу років. 14 квітня 2014 року офіційно почалась антитерористична операція. При цьому, с. Малоорлівка відноситься до Шахтарського району, яке є територією, на якій проводиться АТО відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». У зв'язку з цим позивач змушена була переїхати проживати до Бориспільського району в с. Сошників. Не маючи можливості повернутись в Донецьку область, 30 серпня 2016 року ОСОБА_1 подала нотаріально завірену заяву про звільнення з роботи та направила вказану заяву поштою. Згодом позивач звернулась до Бориспільського об'єднаного УПФ України Київської області з заявою про призначення пенсії. Проте, відповідач відмовив їй у призначення пенсії, з огляду на те, що в базі даних ПФ (персоніфікація) немає відомостей про сплату соціальних внесків роботодавцем та відсутністю необхідного стажу для виходу на пенсію. Позивач вважає, що вказана відмова Бориспільського об'єднаного УПФ України Київської області порушує її права гарантовані нормами пенсійного законодавства. У зв'язку з цим, просить визнати незаконною відмову Бориспільського об'єднаного УПФ України Київської області у призначенні їй пенсії за вислугу років, а також зобов'язати Бориспільське об'єднане УПФ України Київської області призначити пенсію за вислугу років як працівнику освіти, починаючи з 19 вересня 2016 року.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача Сірик О.М. заперечував проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що в записах трудової книжки ОСОБА_1 відсутні дані про звільнення з посади, що дає право на пенсію за вислугу років, а уточнюючі документи про період роботи не надані, страховий стаж та стаж за вислугу років розраховано до 30 червня 2014 року за індивідуальними відомостями про застраховану особу ОК-5. Страховий стаж становить 28 років 4 місяці 16 днів, стаж за вислугу років 23 роки 10 місяців 17 днів. Тому право на призначення пенсії за вислугу років як працівник освіти позивач набуде при досягнення 54 років, за наявності спеціального стажу 30 років. Тому просив суд відмовити у задоволенні даного адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах адміністративної справи, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 15 серпня 1990 року по 29 серпня 1991 року ОСОБА_1 працювала у Малоорлівській середній школі на посаді вихователя групи продовженого дня; з 30 серпня 1991 року по 31 серпня 2003 року - учителем початкових класів; з 01 вересня 2003 року по 05 вересня 2006 року - учителем охорони безпеки життєдіяльності (ОБЖ) та української мови у початкових класах; з 06 вересня 2006 року по 13 вересня 2016 року - учителем початкових класів. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с.18-19).

19 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського об'єднаного УПФ України Київської області з заявою про призначення їй пенсій за вислугу років.

Проте, рішенням Бориспільського об'єднаного УПФ України Київської області №3285 від 28 вересня 2016 року їй відмовлено у призначення пенсії. Оскільки, в записах трудової книжки ОСОБА_1 відсутні дані про звільнення з посади, що дає право на пенсію за вислугу років, а уточнюючі документи про період роботи не надані, страховий стаж та стаж за вислугу років розраховано до 30 червня 2014 року за індивідуальними відомостями про застраховану особу ОК-5. Страховий стаж становить 28 років 4 місяці 16 днів, стаж за вислугу років 23 роки 10 місяців 17 днів. Тому право на призначення пенсії за вислугу років як працівник освіти позивач набуде при досягнення 54 років, за наявності спеціального стажу 30 років (а.с.9-10).

Відповідно до ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

У відповідності до ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Так, згідно з п.е) ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: е) працівники освіти після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту, тобто мали вислугу років на відповідних посадах не менше 25 років 6 місяців.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не досягла 55-річного віку, проте стаж її роботи дає право на пенсію за вислугою років, оскільки становить 26 років 0 місяців 26 днів.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відмови в зарахуванні в стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, період роботи з 14 квітня 2014 року по 13 вересня 2016 року.

Оскільки, з 14 квітня 2014 року та на період до відновлення роботи Малоорлівської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів Шахтарської районної ради Донецької області ОСОБА_1 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати зі збереженням на увесь період відпустки робочого місця та посади, що підтверджується наказом директора Малоорлівської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів Шахтарської районної ради Донецької області Казановської Л.Р. №3-к від 14 квітня 2014 року «Про відпустки» (а.с.32).

Відповідно до положення п.18 ч.1 ст.25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку: працівникам на період проведення антитерористичної операції у відповідному населеному пункті з урахуванням часу, необхідного для повернення до місця роботи, але не більш як сім календарних днів після прийняття рішення про припинення антитерористичної операції.

Так, у відповідності до розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2015 року с. Малоорлівка Шахтарського району Донецької області є в переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до ч.4 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Крім цього, згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1, адресованої директору Малоорлівської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів Шахтарської районної ради Донецької області Казановській Л.Р., позивач просить звільнити її згідно п.1 ст.38 КЗпП України з посади учителя початкових класів за власним бажанням з 13 вересня 2016 року (останній день роботи). Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Дідок С.І. (а.с.15-16) та 30 серпня 2016 року була направлена цінним листом з описом вкладення директору Малоорлівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шахтарської районної ради Донецької області Казановській Л.Р. (а.с.17).

Отже, враховуючи ту обставину, що позивач у передбачений чинним трудовим законодавством строк, тобто за два тижні письмово повідомила про звільнення з роботи за власним бажанням, то саме дату 13 вересня 2016 року слід вважати датою звільнення з роботи.

Оскільки, відпустка без збереження заробітної плати не позбавляє позивача на збереження її місця роботи та посади, а тому і безперервного стажу роботи, який має враховуватись до трудового стажу, який дає право на пенсію за вислугою років.

Саме тому суд приходить до висновку, що період часу з 14 квітня 2014 року по 13 вересня 2016 року належить зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1, а тому її спеціальний трудовий стаж складає 26 років 0 місяців 26 днів.

Крім цього, судом критично сприймаються доводи відповідача стосовно того, що в базі даних ПФ (персоніфікація) відсутні відомості про сплату соціальних внесків роботодавцем, тобто Малоорлівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Шахтарської районної ради Донецької області.

Оскільки, згідно з положення п.9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Зважаючи на те, що с. Малоорлівка Шахтарського району Донецької області відносить до населених пунктів, де проводиться антитерористична операція. Тому Малоорлівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Шахтарської районної ради Донецької області як роботодавець та платник єдиного внеску звільнено від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

У відповідності до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, в трудовій книжці позивача визначений період роботи у Малоорлівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Шахтарської районної ради Донецької області, що дає право на пенсію за вислугою років як працівнику освіти, тому у суду відсутні сумніви щодо справжності та дійсності даних записів у трудовій книжці.

За правилами ч.1 та ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч цьому, відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї відмови у задоволенні заяви позивача, у зв'язку з цим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій Бориспільського об'єднаного УПФ України Київської області, що полягають у відмові у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років як працівнику освіти, а тому Бориспільське об'єднане УПФ України Київської області належить зобов'язати призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з 19 вересня 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.38, ч.4 ст.40 КЗпП України, ст.7, ст.51, п.е) ст.55, ст.62, Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.18 ч.1 ст.25 Закону України «Про відпустки», п.9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ч.1 та ч.2 ст.71, ст.ст.160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати дії Бориспільського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України в Київській області, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років, неправомірною.

Зобов»язати Бориспільське об»єднане Управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, як працівнику освіти, з 19.09.2016 року.

Постанова суду може бути оскаржена через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з моменту її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський