Справа № 22-а/0690/1013/11
Суддя: Товянська О. В.
Дата ухвалення: 2011-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Товянської О.В.

суддів : Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 16 липня 2009р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі та Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2009р. позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Просила визнати неправомірними дії відповідачів у неправильному нарахуванні виплат та стягнути недоплачені кошти, передбачені ст.ст.37,39,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 22.05.2008р. по 31.01.2009р.

Постановою Лугинського районного суду від 16 липня 2009 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідачів по застосуванню постанови КМУ № 836 від 26.07.1996р. в частині визначення позивачу розміру виплат відповідно до ст.ст.37,39,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 22.05.2008р. по 31.01.2009р. Стягнуто з відповідачів на користь позивача кошти відповідно до ст.37,39,51 Закону за період з 22.05.2008р. по 31.01.2009р. в сумі 11472,71грн.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі просить скасувати постанову і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові, посилаючись на те, що державним бюджетом не передбачено виплату таких коштів.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є непрацюючим пенсіонером, має статус потерпілої від аварії на ЧАЕС 3-Ї категорії, постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджується копією посвідчення.

Частиною 1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції встановлено, що громадянам, які проживають на території зони гарантованого добровільного відселення виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Ст.39 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, мають виплачуватися відповідні доплати у розмірах, визначених ст.39 Закону.

Відповідно до ст.51 Закону громадянам, віднесеним до категорії 3, виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю.

Судом було враховано, що положення п.4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936 відносно вказаних виплат, передбачених Законом (796-12), стосуються виплат особам, із числа непрацюючих пенсіонерів.

Позивач є непрацюючим пенсіонером, тому відповідачі повинні відповідати по вимогах, що стосуються вказаних доплат.

Адміністративний позов подано в межах строку звернення до адміністративного суду в річний строк (ч. 1, 2 ст.99 КАС України в редакції до 07.07.2010 року).

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними дії відповідачів по застосуванню Постанови КМ України № 836 в частині визначення позивачу розміру виплат відповідно до вимог ст.37,39,51 Закону №796-ХІІ.

Разом з тим, задовольняючи вимогу про стягнення коштів, суд першої інстанції помилився у визначенні способу захисту порушеного права. Оскільки вказані грошові суми не були нараховані позивачу, а суд не наділений компетенцію виконувати функцію органу, який

уповноважений нараховувати кошти, позов в цій частині слід задовольнити частково, зобовязавши відповідача нарахувати кошти та забезпечити їх виплату.

Керуючись ст.ст.195,197,198,199,205-207,212 КАС України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі задовольнити частково.

Скасувати постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 16 липня 2009 року в частині задоволення вимог і ухвалити нову постанову. Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі нарахувати ОСОБА_1 кошти, передбачені ст.39,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період із з 22.05.2008 по 31.01.2009р.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації нарахувати ОСОБА_1 кошти, передбачені ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період із з 22.05.2008 по 31.01.2009р.

В решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :