Справа № 805/5007/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 р. Справа № 805/5007/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м. Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 15-50

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волгіної Н.П., суддів - Кравченко Т.О., Голошивця І.О.,

при секретарі судового засідання Маковецькій О.О.,

за участю:

представника другого відповідача ОСОБА_1,

представника другого відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Міністерства внутрішніх справ України;

Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області;

Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області,

про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом (з урахуванням уточнень) до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати незаконним її звільнення з посади оперуповноваженого сектору кримінальної міліції зі справ дітей Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області;

- поновити її на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції зі справ дітей Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на її корить середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що 25 грудня 2009 року вона була прийнята на посаду оперуповноваженого відділення кримінальної міліції зі справ дітей (КМСД) Макіївського міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області Міністерства внутрішніх справ України. З 28 лютого 2012 року позивачу була надана відпустка по догляду за дитиною, яку позивач народила 9 листопада 2011 року, до досягнення нею трирічного віку, а в подальшому, з 9 листопада 2014 року ( у звязку із необхідністю догляду за дитиною після досягнення нею трирічного віку) терміном дії до 8 листопада 2015 року. У вересні 2015 року позивача переведено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної міліції зі справ дітей Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області. 16 жовтня 2015 року позивач звернулась з рапортом про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку терміном з 9 листопада 2015 року по 8 листопада 2016 року, який в подальшому керівництвом не підписано у звязку із «зупиненням підписання декретних відпусток», про що позивачу було повідомлено 9 листопада 2015 року у відділі кадрів ГУМВС України в Донецькій області. За день до цього, 8 листопада 2015 року, позивачу зателефонував начальник відділу кадрів Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_4, та повідомив, що її звільнено за скороченням штатів у звязку із ліквідацією структурного підрозділу МВС України міліції. 10 листопада 2015 року позивач отримала аналогічну інформацію у відповідь на її звернення до відділу кадрів ГУМВС України в Донецькій області.

Позивач вказує, що відповідно до ст. 184 Кодексу законів про працю України вагітні жінки ті, які мають дітей до трьох років та ті, які (як і позивач) перебувають у відпустці до догляду за дитиною до шести років (ст. 179 КЗпП України), не підлягають звільненню, крім випадків ліквідації установи, коли допускається звільнення працівника з обовязковим працевлаштуванням.

Зазначає, що міліція є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України, а оскільки зазначене Міністерство не ліквідується, позивач, як жінка що має дитину, яка не досягла шести років, не підлягає звільненню.

Крім цього, позивач вказано у позові, що з наказом про звільнення її не було ознайомлено, копію цього наказу їй не було видано, як не було видано і трудову книжку, чим порушено ст. 47 КЗпП України. Також позивача як таку, що не перебувала на роботі в день звільнення, не повідомлено належним чином про необхідність отримання трудової книжки, що є порушенням п.п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Не погодившись зі своїм звільненням ОСОБА_3 звернулась до суду із даним позовом (а.с. 3-5 том 1, а.с. 67 том 2).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 8 лютого 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 жовтня 2016 року скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 8 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 року справу прийнято до провадження.

До судового засідання 20 лютого 2017 року позивач не зявилась, в ході розгляду справи судом неодноразово отримувались від неї клопотання про розгляд справи за її відсутності, останнє з яких отримано судом на електрону адресу 20 лютого 2017 року (а.с. 22, 48, 73 том. 1 а.с. 3, 18, 46, 66, 83 том 2).

Представник першого відповідача до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи Міністерство внутрішній справ України повідомлялось судом належним чином, причини не направлення в судове засідання представника міністерства суду не повідомлені.

В ході розгляду справи, 6 січня 2016 року, судом отримувались письмові заперечення від першого відповідача (а.с. 50-55 том 1), в яких останній просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 на підставі того, що Законом України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII передбачено повне припинення діяльності органів внутрішніх справ з їх подальшою ліквідацією. За вказаним Законом усі працівники міліції вважаються такими, що належним чином повідомлені про можливе майбутнє вивільнення через скорочення штатів з дня опублікування цього Закону, тобто, з 6 серпня 2015 року.

Крім цього, зазначеним вище Законом, норми якого є пріоритетними перед нормами трудового законодавства, в силу того, що є спеціальними, не передбачено обовязку роботодавця працевлаштовувати працівників в новоутвореній установі.

Також у запереченнях зазначено, що відповідно до п.п. 9, 10, 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Щодо посилань ОСОБА_3 у своєму позові на порушення процедури її звільнення, як на підставу поновлення на посаді, відповідачем зазначено, що наявність порушень процедури звільнення не може впливати на матеріально-правовий спосіб захисту порушеного права і полягає в неможливості поновлення на посаді ліквідованого державного органу, який припинив всі свої права і обовязки без визначення правонаступника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України» прийнято рішення про ліквідацію як юридичної особи публічного права Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та всіх його структурних підрозділів, в тому числі Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Також перший відповідач зауважив, що позивач не перебувала у трудових відносинах з МВС України, а, отже, міністерство, як окрема юридична особа, позбавлене можливості здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення.

Представники Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, аналогічних викладеному у письмових запереченнях Міністерства внутрішніх справ України.

Додатково зазначали, що 7 вересня 2015 року у звязку із ліквідацією, зокрема, третього відповідача, ним до територіального органу Державної служби зайнятості м. Словянська надавалась інформація про заплановане масове звільнення, передбачене на листопад 2015 року.

16 вересня 2015 року позивача було попереджено про майбутнє звільнення, про міститься особистий підпис ОСОБА_3 у відповідному листі ознайомлення.

6 листопада 2015 року скорочено усі посади в ГУМВС України у Донецькій області, що унеможливило вжиття посадовими особами відповідачів заходів щодо працевлаштування працівників Словянського міського відділу в органах внутрішніх справ, у тому числі і вагітним жінкам та матерям. Крім цього, Головне управління МВС України в Донецькій області та Словянський міський відділ ГУМВС в Донецькій області, при ліквідації не мають правонаступників, зокрема, органи поліції, які створені в Україні, не набувають прав та обовязків органів внутрішніх справ.

Зауважили, що Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що перебування осіб у відпустці чи на лікарняному не перешкоджає звільненню таких осіб з органів внутрішніх справ.

6 листопада 2015 року до Словянського МВ електронною поштою від позивача надійшов рапорт, в якому остання зазначила про своє бажання вийти із відпустки по догляду за дитиною та просить вважати її такою, що приступила до службових обовязків. Хоча на службі вона так і не зявилась, у звязку із чим у цей же день посадовими особами відділу було здійснено телефонний дзвінок на мобільний номер позивача та доведено відома останньої, що якщо вона не приступить до виконання обовязків її буде звільнено за скорочення штатів, на що позивач відповіла, що вона знаходиться на тимчасово окупованій території у м. Макіївці, виходити на службу не збирається, якщо її буде звільнено буде поновлюватись на роботі через суд.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 385 о/с По особовому складу ОСОБА_3 звільнено з займаної посади за скороченням штатів.

У день видання наказу (6 листопада 2015 року) посадовими особами Словянського МВ було направлено позивачу повідомлення про її звільнення та про необхідність прибути до міського відділу для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом. Втім, вказане повідомлення позивачем проігноровано.

Таким чином, звинувачення відповідачів у порушенні процедури звільнення не є обґрунтованими.

Крім цього, як свідчить правова позиція Верховного Суду України, що викладена у постанові Пленуму від 6 листопада 1992 року № 9, не можна поновлювати особу на роботу у підприємстві, установі або організації, які ліквідуються, навіть за наявності порушень порядку звільнення.

Враховуючи відсутність підстав для поновлення позивача на посаді, інші позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення другого відповідача аналогічного змісту (61-64, 92-95 том 1, а.с. 20-23, 34-37 том 2).

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до довідки ГУМВС України в Донецькій області, наданої суду в ході розгляду справи, накази ГУМВС України в Донецькій області по особовому складу, зареєстровані до 7 липня 2014 року, залишились в адміністративній будівлі ГУМВС України в Донецькій області за адресою у м. Донецьку, яка знаходиться на тимчасово окупованій території (а.с. 71, 90 том 1).

Враховуючи наведене та беручи до уваги ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши представників другого та третього відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25 грудня 2009 року проходила службу в органах внутрішніх справи, з 5 серпня 2013 року - на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції зі справ дітей (КМСД) Макіївського міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області, з 7 листопада 2014 року (Наказ ГУМВС № 395 о/с) на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Словянського міського відділу ГУМВС в області, останнє присвоєне позивачу за час служби звання - капітан міліції, що встановлено судом на підставі матеріалів справи та пояснень сторін (а.с. 6-7, 69-70, 88-89 том 1).

За матеріалами справи з 8 жовтня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (др. бік а.с. 7 том 1).

9 листопада 2011 року позивач, перебуваючи у шлюбі, народила дитину, ОСОБА_6 (а.с. 8 том 1).

28 лютого 2012 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 82 о/с ОСОБА_3 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підстав рапорту позивача та свідоцтва про народження дитини (а.с. 9 том 1).

У наданій суду довідці ГУМВС України від 4 січня 2016 року № 10/19ВК викладено інформацію, наявну в електронній базі АІПС «Кадри-Армор», з якої вбачається що на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області від 5 серпня 2013 року № 265 о/с позивачу надана відпустка по догляду за дитиною з 5 серпня 2013 року по 9 листопада 2014 року (а.с. 69-70, 88-89 том 1).

Наказом ГУМВС України у Донецькій області від 7 листопада 2014 року № 395 о/с позивач призначена на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Словянського МВ (з обслуговування м. Словянська та Словянського району) ГУМВС України у Донецькій області (а.с. 69-70, 88-89, 110 том 1).

На підставі рапорту позивача від 7 листопада 2014 року, медичної довідки про потребу дитини у домашньому догляді № 103/1079 від 10 жовтня 2014 року, свідоцтва про народження дитини, позивачу була надана відпустка по догляду за дитиною з 10 листопада 2014 року до 9 листопада 2015 року (наказ ГУМВС України у Донецькій області від 28 листопада 2014 року № 415 о/с, а.с. 69-70, 88-89, 100, 102, 111 том 1).

В рамках реформування правоохоронної системи України 2 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про Національну поліцію № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII), який відповідно до п. 1 його розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та частини 7 ст. 15 і частини 5 ст. 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року). Закон опубліковано у газеті Голос України 6 серпня 2015 року. Відповідно до п. 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" з дня опублікування вказаного закону всі працівники міліції, а також інші працівники МВС та його територіальних органів, закладів та установ вважаються попередженими у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

8 вересня 2015 року третім відповідачем подано до Словянського міського центру зайнятості сформовану 7 вересня 2015 року звітність за формою № 4-ПН про заплановане масове вивільнення працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, де зазначено що 6 листопада 2015 року заплановано звільнити, зокрема, 6 оперуповноважених сектору кримінальної міліції у справах дітей (СКМСД) (а.с. 114 том 1, а.с. 64-64 том 2).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС (у тому числі Головне управління МВС України у Донецькій області та Словянський МВ).

16 вересня 2015 року позивач особисто ознайомлена з вимогами п.п. 8-11 Закону України «Про національну поліцію» та із можливим майбутнім вивільненням через скорочення штатів, про що свідчить лист ознайомлення з особистим підписом ОСОБА_3 (а.с. 69-70, 88-89, 116 том 1).

Як зазначено позивачем у позові, 16 жовтня 2015 року вона звернулась з рапортом (заявою) про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку терміном з 9 листопада 2015 року по 8 листопада 2016 року, до якого, за посиланнями ОСОБА_3, було додано медичну довідку (висновок) (а.с. 3-5 том 1), але керівництвом її рапорт про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, поданий 16 жовтня 2015 року, не був підписаний у звязку із «зупиненням підписання декретних відпусток», про що позивачу повідомили 9 листопада 2015 року у відділі кадрів ГУМВС України в Донецькій області (а.с. 3-5 том 1). При цьому позивачем надано суду копії медичної довідки від 29 вересня 2015 року № 51/8 терміном дії до 9 листопада 2016 року, де зазначено, що ОСОБА_6 (дитина позивача) потребує домашнього догляду з 9 листопада 2015 року у звязку з соматичним ослабленням через часті простудні захворювання (строк дії довідки до 9 листопада 2016 року).

Суд зазначає, що доказів такого звернення позивачем надано суду не було. Також суду не надано доказів на підтвердження оскарження позивачем відмови керівництва щодо надання їй відпустки по догляду за дитиною з 9 листопада 2015 року по 9 листопада 2016 року.

Разом із цим, у справі міститься копія рапорту позивача від 6 листопада 2015 року, з якого вбачається, що позивач виявила бажання вийти з відпустки по догляду за дитиною (в якій перебувала на той час, строк дії якої мав закінчитись 9 листопада 2015 року) (а.с. 117 том 1).

Як вбачається з акту фіксування телефонної розмови від 6 листопада 2015 року (а.с. 118 том 1), у цей день начальником СКМСД Словянського МВ майором міліції ОСОБА_7 в присутності начальника СКЗ Словянського МВ майора міліції ОСОБА_8 в 11-30 год було здійснено дзвінок позивачу з мобільного телефону на гучному виклику. При розмові до відома позивача було доведено, що згідно з п.п. 8-11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» перебування працівника на лікарняному або у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, а також попереджено позивача про те, що якщо вона не приступить до виконання службових обовязків, її буде звільнено за скорочення штатів. У відповідь позивач зазначила, що виходити на службу не збирається, що її чоловік адвокат і якщо її буде звільнено вона буде поновлюватись на роботі через суд.

У той же день, 6 листопада 2015 року, на електрону пошту Словянського відділу надійшов рапорт позивача від 6 листопада 2015 року (на який суд вже посилався, а.с. 117 том 1), яким остання виявила бажання вийти із відпустки по догляду за дитиною та просила вважати її такою, що приступила до виконання своїх службових обовязків з 6 листопада 2015 року.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року По особовому складу № 385 о/с вирішено вважати позивача такою, що приступила до виконання службових обовязків після виходу з відпустки по догляду за дитиною з 6 листопада 2015 року (п. 1 наказу) (а.с. 67, 87, 112, 117 том 1).

Пунктом 5 цього ж наказу згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ вирішено звільнити з 6 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 г (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_3 оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Словянського МВ (з обслуговування м. Словянська та Словянського району) (а.с. 21, 67, 87, 112 том 1, а.с. 68 том 2).

6 листопада 2015 року третім відповідачем складено повідомлення про звільнення позивача та необхідність прибути останньою до Словянського МВ для ознайомлення з наказом про звільнення та для отримання трудової книжки № 13/653 (а.с. 113 том 1).

За поясненням представника третього відповідача, наданими в ході розгляду справи, вказане повідомлення було направлено позивачу простою поштою за адресою, вказаною у м. Маріуполі, м-н Східний, 76/37.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, 8 листопада 2015 року в режимі телефонної розмови з начальником відділу кадрів Словянського МВ ОСОБА_4 їй було повідомлено про прийняття наказу про її звільнення за скороченню штатів у звязку з ліквідацією структурного підрозділу МВС України міліції; 10 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернулась до відділу кадрів ГУМВС України в Донецькій області, де їй вдруге повідомили про її звільнення наказом по особовому складу від 6 листопада 2015 року № 385 (а.с. 3-5 том 1).

В матеріалах справи міститься копія заяви (вимоги) позивача до ГУМВС в Донецькій області від 18 листопада 2015 року, в якій позивач просить офіційно повідомити її про факт звільнення або не звільнення; у разі звільнення, в строки, визначені законодавством України - надіслати їй за адресою: м. Маріуполь, вул. Київська, 67/37 належним чином заповнену трудову книжку; належним чином оформлену довідку про те, що позивач працювала в органах МВС України, із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, звання, часу роботи і розміру заробітної плати; належним чином засвідчений наказ про звільнення позивача. Відповідно до копії квитанції, наявної на зворотному боці заяви (вимоги) зазначена кореспонденція була направлена другому відповідачу 18 листопада 2015 року рекомендованим листом (а.с. 13 т. 1).

Разом із цим будь-які посилання на цю заяву позивачем у позові не зазначені.

Доказів направлення ГУМВС в Донецькій позивачу відповіді на заяву (вимогу) позивача та витребуваних останньою документів суду не надано.

Не погодившись із спірним звільненням 27 листопада 2015 року (а.с. 14 том 1), тобто, у місячний строк з дня прийняття наказу про звільнення, передбачений ч. 3 ст. 99 КАС України, позивач звернулася до суду із даним позовом (а.с. 3-5 том 1).

При прийнятті рішення по справі суд керується наступним.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють: чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обовязки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, до 6 листопада 2015 року (включно) були врегульовані Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ Про міліцію.

Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 199 року № 114 (далі Положення № 114).

Підпунктом г п. 64 Положення № 114 встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Приписами пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

З аналізу наведеного вбачається, що передумовою отримання пропозиції щодо обіймання посад (рівнозначних, вищих або нижчих щодо посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність бажання такої особи бути прийнятим до служби у поліції, виявлене упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону України Про Національну поліцію. Тобто, таке бажання працівником міліції має бути заявлено до 6 листопада 2015 року (включно).

Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у визначений строк (тобто, до 6 листопада 2015 року) не було повідомлено відповідачам про наявність в неї бажання проходити службу в поліції.

У відповідності до п.п. 10, 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

З аналізу вказаної норми вбачається, що працівники міліції, не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Щодо посилання позивача на норми чинного законодавства щодо заборони звільнення вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до 3-х (до 6-ти) років, суд зазначає наступне.

Пунктом 17 Положення № 114 визначено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Статтею 179 Кодексу законів про працю України врегульовано питання надання відпусток у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною; частиною 6 цієї статті передбачено порядок надання жінці відпустки по догляду за дитиною до досягнення останньою 6-ти років зокрема зазначено, що жінці надається відпустка по догляду за дитиною тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Проаналізувавши наведені вище приписи суд дійшов висновку, що у випадку ліквідації установи звільнення певної категорії осіб (жінок) допускається за умови обовязкового їх працевлаштування; при чому до вказаної категорії осіб віднесені, зокрема, жінки, які мають дітей віком до 3-х років (без будь-якої умови щодо знаходження цих жінок у відпустці по догляду за цією дитиною або перебування вказаних жінок на службі) та жінки, які мають дитину віком від 3-х до 6-ти років - але за умови перебування цих жінок станом на час звільнення у відпустці по догляду за дитиною у звязку із необхідністю догляду за цією дитиною.

Як встановлено під час розгляду справи станом на час прийняття спірного наказу позивач вийшла з відпустки по догляду за дитиною (якій станом на час звільнення ОСОБА_3 виповнилось 3 роки 11 місяців) за 3 дні до закінчення відпустки (в матеріалах справи наявні копії: рапорту позивача про вихід на службу від 6 листопада 2015 року, наказу № 385 о/с від 6 листопада 2015 року пунктом 1 якого позивач вважається такою, що приступила до виконання службових обовязків після виходу з відпустки по догляду за дитиною (в цій частині даний наказ не оскаржений), довідки про нараховану з/п позивачу та розрахункового листа (а.с. 67, 87, 112, 117 том 1, 85, 86 том 2).

Тобто, 6 листопада 2015 року, станом на час спірного звільнення, позивач не мала дитину віком до 3-х років, не перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останньою 6-ти років.

Також за матеріалами справи встановлено, що позивач не є (не була станом на час звільнення) одинокою матірю, не має дитину інваліда (доказів на підтвердження зазначеного суду не надано), тобто, станом на 6 листопада 2015 року не відносилась до осіб, які підлягали обовязковому працевлаштуванню при звільненні у звязку із ліквідацією підприємства (установи).

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що звільнення позивача за підпунктом г п. 64 Положення № 114 через скорочення штатів є правомірним, а отже, наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 385 о/с від 6 листопада 2015 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 г (через скорочення штатів) Положення № 114 є законним.

Щодо посилання позивача на порушення процедури звільнення (як на підставу для скасування спірного наказу), зокрема, на не направлення на адресу позивача належним чином засвідченого витягу зі спірного наказу, трудової книжки суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 5 ч. 1 п. 4.1 та п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), власник або повноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

В судовому засіданні представником третього відповідача зазначено, що повідомлення із вказівкою зявитись до відділу для ознайомлення з наказом та для отримання трудової книжки направлялось ОСОБА_3 простою поштою, втім, доказів на підтвердження його направлення суду не надано.

Як встановлено в судовому засіданні та зазначалось позивачем у позовній заяві, після прийняття спірного наказу ОСОБА_3 було повідомлено про звільнення за телефоном 8 листопада 2015 року начальником відділу кадрів Словянського МВ ОСОБА_4 та у відділі кадрів ГУМВС України у Донецькій області 10 листопада 2015 року при зверненні позивача до вказаної установи.

Суд погоджується, що відповідачами порушено п.п. 4.1, 4.2 Інструкції № 58 щодо направлення позивачу повідомлення про необхідність отримання трудової книжки.

Разом із цим, суд зазначає, що недотримання працедавцем процедури звільнення в частині не направлення копії наказу (витягу із нього) про звільнення особі, яка була відсутня на робочому місці у день звільнення, та повідомлення про необхідність отримання особою трудової книжки, не є самостійною підставою для визнання наказу про звільнення незаконним.

Враховуючи висновок суду щодо правомірності прийняття спірного наказу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині позовних вимог про визнання незаконним її звільнення з посади оперуповноваженого сектору кримінальної міліції зі справ дітей Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача про поновлення її на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції зі справ дітей Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про визнання незаконним її звільнення, вказані позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 2, ст. 7-11, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст. 122 154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні в присутності представників другого та третього відповідача.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписаний 27 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Волгіна Н.П.

Судді ОСОБА_9 ОСОБА_10