Справа № 804/7098/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 р. Справа № 804/7098/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача ОСОБА_6
представника відповідача Василенка О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування індивідуальної письмової податкової консультації в частині,-
У наданій відповідачем індивідуальній податковій консультації від 08.08.2016 №4771/10/04-36-13-02-07 відповідач вказав, що положеннями Податкового кодексу України не передбачено включення таких витрат до витрат господарської діяльності фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування, перелік яких є вичерпним та міститься в ст.177 ПК України. Проте, на думку позивача, відповідачем було невірно розтлумачено положення наведеної норми, оскільки з її аналізу випливає, що описані вище витрати є прямими витратами господарської діяльності позивача та відносяться до «інших витрат», визначених п.177.4 ст.177 ПК України, а тому надана індивідуальна податкова консультація, викладена в листі від 08.08.2016 №4771/10/04-36-13-02-07 є протиправною та підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2016 відкрито провадження у справі № 804/7098/16 та призначено її до розгляду на 06.12.2016 о 13:00.
Відповідач надав письмові заперечення проти позову від 06.12.2016, в яких зазначив, що на звернення ФОП ОСОБА_5 надано індивідуальну податкову консультацію, викладену в листі від 08.08.2016 №4771/10/04-36-13-02-07. В означеній податковій консультації вказано про те, що статтею 177 ПК України визначено перелік витрат, які можуть бути віднесені до витрат господарської діяльності фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування. Такі витрати фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування як витрати на придбання ліцензій, витрати на оплату послуг з охорони, витрати на сплату земельного податку і орендної плати за земельні ділянки, а також витрати з амортизації основних засобів пунктом 177.4 статті 177 ПК України не передбачені. За таких обставин, індивідуальна податкова консультація, викладена в листі від 08.08.2016 №4771/10/04-36-13-02-07 є правомірною, а тому у суду відсутні підстави для її скасування.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд адміністративний позов задовольнити повністю.
Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 (іпн. НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради 16.01.2001, з 18.01.2001 перебуває на податковому обліку у Нікопольській ОДПІ.
Видами діяльності позивача є: надання в оренду інших машин, устаткування та товарів. н. в. і. у. (код КВЕД 77.39); оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (код КВЕД 46.73); оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього (код КВЕД 46.74); роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний) (код КВЕД 47.11); інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.19); роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.25); роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.26); роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення для приймання, запису, відтворення звуку й зображення (код КВЕД 47.43); роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.52); роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.59); роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.75); складське господарство (код КВЕД 52.10); діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (код КВЕД 56.10); обслуговування напоями (код КВЕД 56.30); надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у. (код КВЕД 63.99); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20).
У наданій відповідачем індивідуальній податковій консультації від 08.08.2016 №4771/10/04-36-13-02-07 відповідач вказав, що в контексті положень ст. 177 ПК України до витрат господарської діяльності фізичної особи - підприємця, з урахуванням видів діяльності позивача, можуть бути віднесені лише витрати на оплату послуг з комплексного обслуговування реєстраторів розрахункових операцій та витрати на здійснення дератизації торгівельних об'єктів. Такі витрати, як витрати на придбання ліцензій, оплату послуг з охорони, витрати на сплату земельного податку і орендної плати за земельні ділянки та амортизаційні витрати фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування положеннями п. 177. 4 ст.177 ПК України не передбачені.
У відповідності до ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
У відповідності до ст. 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.
У відповідності до п.52.2 ст.52 ПК України податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.
Згідно з пп.177.2. ст.172 ПК України об'єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.4 вказаної статті ПК України визначений перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем, на суму яких підлягає зменшенню база оподаткування такого суб'єкта господарювання. Так, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:
витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;
витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;
суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
З огляду на абстрактність викладення пп.177.4.4.п.177.4 ст.177 ПК України, а саме відсутності прямого переліку «інших витрат, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності» позивач вважає, що понесені ним витрати на придбання ліцензій, оплату послуг з охорони, витрати на сплату земельного податку і орендної плати за земельні ділянки та амортизаційні витрати є безпосередніми витратами, пов'язаними з господарською діяльністю його як фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування.
Щодо амортизаційних витрат основного засобу будівлі павільйону торгівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_1 і амортизації основного засобу будівлі магазину продовольчих товарів з кафетерієм та офісними приміщеннями, за адресою: АДРЕСА_2, суд зазначає таке.
Позивачу, як суб'єкту господарювання на праві власності належить нерухоме майно -будівля павільйону торгівлі за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом на право власності від 27.12.2002, запис про державну реєстрацію НОМЕР_2 у реєстровій книзі №3 від 27.12.2002. Також позивачу, як фізичній особі належить на праві власності будівля магазину продовольчих товарів з кафетерієм та офісними приміщеннями, за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 17.02.2012, серії НОМЕР_3 належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.
Вказані будівлі використовуються позивачем в підприємницькій діяльності шляхом надання їх в оренду.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач веде амортизацію основних засобів, а саме: будівлі магазину продовольчих товарів з кафетерієм та офісними приміщеннями, за адресою: АДРЕСА_2 та будівлі павільйону торгівлі за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями журналів обліку вартості означених будівель.
Відповідно до статті 320 Цивільного кодексу України, одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.
Таким чином, позивач може використовувати у власній підприємницькій діяльності майно, яке належить позивачу як фізичній особі.
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ПК України.
За приписами пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно підпункту 177.4 .4 п. 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Надаючи аналіз п.177.4 ст.177 ПК України суд зазначає, що витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від зайняття підприємницькою діяльністю, формуються у тому ж порядку як і у платників податку на прибуток.
Суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку аналогію закону, зокрема положення ст. 138 ПК України, яка врегульовує розподіл амортизаційних витрат платника податку на прибуток.
У відповідності до п.138.2. ст.138 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об'єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об'єкта; на суму дооцінки та вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів в межах попередньо віднесених до витрат уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Згідно пп.138.3.1. ст.138 ПК України розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім «виробничого» методу.
Підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що основні засоби - матеріальні активи, вартість яких перевищує 2500 грн. і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
В даному випадку як будівля магазину продовольчих товарів з кафетерієм та офісними приміщеннями за адресою: АДРЕСА_2 та будівля павільйону торгівлі за адресою АДРЕСА_1 відносяться до основних засобів.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 15.04.2014 по справі №21-53а14, валовий дохід платників податків фізичних осіб-підприємців підлягає зменшенню на суму амортизаційних відрахувань у разі ведення таким платником податків бухгалтерського обліку балансової вартості основних фондів та за умови фактичного отримання валового доходу завдяки використанню відповідних основних фондів.
За наведених обставин, враховуючи ведення позивачем бухгалтерського обліку балансової вартості основних фондів та фактичне отримання валового доходу завдяки використанню відповідних основних фондів, суд доходить висновку про те, що валовий дохід ФОП ОСОБА_5 підлягає зменшенню на суму амортизаційних відрахувань на будівлю магазину продовольчих товарів з кафетерієм та офісними приміщеннями, за адресою: АДРЕСА_2 та будівлю павільйону торгівлі, за адресою АДРЕСА_1
Щодо витрат на оплату послуг по охороні об'єктів торгівлі, що використовуються в господарській діяльності позивачем, суд зазначає, що придбання ФОП ОСОБА_5 послуг з охорони приміщень, які належать йому на праві власності та приміщень, які він використовує у ході здійснення своєї підприємницької діяльності, ніяким чином не впливає на позитивний фінансовий результат від його господарської діяльності та не збільшує прибуток його, як суб'єкта господарювання. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що витрати на оплату послуг по охороні об'єктів торгівлі позивача не пов'язані з веденням його господарської діяльності, оскільки позивач не надає послуги з відповідального зберігання речей.
Стосовно витрат позивача на придбання ліцензій та витрат на сплату земельного податку і орендної плати за земельні ділянки громади міста Нікополя, суд зазначає таке.
Приписами п. 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, а саме: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в пп. 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Так, податковим органом вірно наголошено, що зазначений перелік витрат не містить сплачених податків, зборів (крім суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) та витрат, понесених фізичною особою-підприємцем, що знаходиться на загальній системі оподаткування, на придбання ліцензій, інших спеціальних дозволів, виданих державними органами для провадження господарської діяльності.
Таким чином, суд погоджується із висновками відповідача, які містяться в податковій консультації від 08.08.2016 № 4771/10/04-36-13-02-07 щодо відсутності правових підстав для віднесення фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування витрат на придбання ліцензій, спеціальних дозволів, витрат зі сплати орендної плати за користування земельними ділянками та земельного податку.
Таким чином, заявлений адміністративний позов підлягає частковому задоволенню судом.
Відповідно до статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
У відповідності до ч. 2 ст. 91 КАС України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно з ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.
Представником позивача надані до суду документи на підтвердження понесених витрат, пов'язаних із прибуттям до суду, а саме: квитки на проїзд від 06.12.2016 на суму у розмірі 61,00 грн., від 13.12.2016 на суму у розмірі 61,00 грн., 20.12.2016 на суму у розмірі 61,00 грн.
З огляду на викладене, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 94 КАС України та з огляду на часткове задоволення заявлених позовних вимог, з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (і.к. НОМЕР_1) підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 459,33 грн. та витрати, пов'язані із прибуттям повноважного представника позивача до суду у сумі 61,00 грн.
Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 91, 93, 94, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд,
Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування індивідуальної письмової податкової консультації від 08.08.2016 № 4771/10/04-36-13-02-07 в частині задовольнити частково.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 459,33 грн. та витрати, пов'язані із прибуттям повноважного представника у судові засідання у розмірі 61,00 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2016 року.

Суддя О.В. Царікова