Справа № 754/209/17
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/183/17
Справа №754/209/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протипра вними та зобов"язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2, який був особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, отримував пенсію, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Після смерті чоловіка позивачка звернулася до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв"язку з втратою годувальника, однак у задоволенні заяві їй було відмовлено через відсутність всіх необхідних документів. Позивачка вважає дану відмову незаконною, у зв"язку з чим звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні позивачки на пенсію у зв"язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язати відповідача перевести позивачку на пенсію у зв"язку з втратою годувальника ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі відшкодування фактичних збитків, виходячи із заробітку померлого ОСОБА_2, одержаного за роботу в зоні відчуження, за період з 19.06.1986 року по 21.06.1986 року, відповідно до довідки № 8 ФВС від 12.07.2000 року, починаючи з 30 травня 2016 року, а також стягнути судові витрати.

У судовому засіданні представники позивачки повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що позивачка, дійсно, звернулася до Управління із заявою про переведення її на пенсію у зв"язку із втратою годувальника, але при цьому нею не були надані всі належні документи. Це стало підставою для відмови позивачці у переведенні на пенсію у зв"язку із втратою годувальника. На підставі викладеного представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення представників позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи стороні відповідача необхідно довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

На момент смерті ОСОБА_2 був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідними посвідченнями.

29.09.2016 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв"язку із втратою годувальника, у зв'язку із смертю чоловіка, який мав статус інваліда ЧАЕС та отримував пенсію як ліквідатор.

Але листом від 24.10.2016 року Управлінням було відмовлено у переведенні ОСОБА_1 на пенсію у зв"язку із втратою годувальника за архівними матеріалами пенсійної справи померлого ОСОБА_2, зважаючи на те, що вона не надала всіх необхідних документів, а за їх відсутності неможливо задовольнити її заяви.

Позивачка не погоджується з відмовою відповідача, вважає її незаконною, а тому звернулася до суду з даним позовом.

Згідно із ч. 1 п. 2 ст. 13 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов"язується відшкодувати її за втрату годувальника, якщо його смерть пов"язана з Чорнобильською катастрофою.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Згідно із ст. 37 вказаного Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), у розмірі, а саме, на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 процентів пенсії по інвалідності померлого годувальника.

Виходячи зі змісту наведених норм, можна зробити переконливий висновок про те, що отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що була призначена померлому годувальнику.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацами 1, 8, 9 пункту 1 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523 (чинними на момент смерті годувальника) передбачено, що цей порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків; у разі коли особа пропрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця в 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час в одному з неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження.

Як встановлено при розгляді справи, при подачі позивачкою заяви про призначення пенсії додатково було подано: свідоцтво про смерть ОСОБА_2, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок чорнобильської катастрофи ОСОБА_2, посвідчення позивачки, видане як дружині ліквідатора, експертний висновок про встановлення причинного зв"язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивачка перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2, вона досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", тобто є непрацездатною особою, а тому має право на отримання вказаної пенсії померлого чоловіка.

Що стосується посилань представника відповідача на відсутність первинних документів та оригіналів певних документів, то слід зазначити, що факт нарахування виплати померлому ОСОБА_2 пенсії із заробітку, отриманого ним за роботи під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році підтверджує правомірність зазначених у наданих документах даних, а тому ніяких законних підстав для повторного надання позивачем їх оригіналів з метою отримання вже призначеної раніше пенсії померлого чоловіка немає, що спростовує посилання відповідача на відсутність належних документів, що необхідні для призначення позивачці пенсії відповідно до вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв"язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Пенсія по інвалідності внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС призначається та розраховується відповідно до ст.. 54 вказаного вище Закону та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно п. 1 Порядку № 1210 пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Частиною 3 пункту 4 Порядку визначено, що у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25, 4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Відповідно до п. 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 524-156 від 07.05.1986 року, на підставі Розпорядження Ради Міністрів СРСР № 1767 від 03.09.1986 року, за якими тарифні ставки і посадові оклади працівників, які виконували роботи з підвищеною радіоактивністю підвищувались після виконаних робіт в зоні відчуження.

Згідно із п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальообов"язкове державне пенсійне страхування" право на розрахунок пенсії по інвалідності за роботу в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та довідкою про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року № 122.

Статтею 15 вказаного вище Закону визначено, що видача довідки про заробітну плату за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС здійснюється підприємствами, установами та організаціями.

Як встановлено при розгляді справи, пенсія померлого годувальника ОСОБА_2 була призначена та виплачувалась у розмірі відшкодування фактичних збитків, виходячи із заробітку, одержаного ним за роботу в зоні відчуження у 1986 році, а саме з 19.06.1986 року по 20.06.1986 року, у відповідності до положень ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На підтвердження зазначених обставин позивачкою було надано наступні документи: довідку № 8 ФВС від 12.07.2000 року про заробітну плату за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в якій проведений розрахунок заробітної плати ОСОБА_2 за роботу в населених пунктах зони відчуження у період з 19.06.1986 року по 20.06.1986 року; протокол заробітку від 01.01.2012 року, в якому зазначений період заробітку для обчислення пенсії та його розмір, згідно довідки № 8 ФВС від 12.07.2000 року; розпорядження на перерахунок пенсії з 01.07.2012 року, в якому зарахований період заробітку для обчислення пенсії та його розмір згідно довідки № 8 ФВС від 12.07.2000 року.

Таким чином, враховуючи положення ст.. 54 вказаного вище Закону, та Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії у зв"язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно діючого законодавства.

Заробіток, одержаний за роботу в зоні відчуження, встановлюється на підставі довідки про заробітку плату за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, протоколом заробітку від 01.01.2012 року, розпорядженням на перерахунок пенсії з 01.07.2012 року, що мітяться у матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв"язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

З урахуванням вищевикладеного, вирішуючи даний спір, суд приходить до обґрунтованого висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, а тому про повне їх задоволення.

Відмова відповідача з підстав ненадання позивачкою первинних документів є протиправною, оскільки не відповідає вимогам діючого законодавства.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа можуть оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Але під час розгляду справи відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було доведено правомірність своїх дій.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 18, 71, 93, 94, 99, 100, 104, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 на пенсію у зв"язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати Лівобережне об"єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв"язку з втратою годувальника ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі відшкодування фактичних збитків, виходячи із заробітку померлого ОСОБА_2, одержаного за роботу в зоні відчуження, за період з 19.06.1986 року по 21.06.1986 року, відповідно до довідки № 8 ФВС від 12.07.2000 року, починаючи з 30 травня 2016 року.

Стягнути з Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: