Справа № 415/5103/16-а
Суддя: Коваленко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/5103/16-а
Провадження № 2-а/415/10/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю:секретаря судового засідання Данько Л.С.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Поліцейського роти №2 Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську та Рубіжному рядового поліції Хрипливого Володимира Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач ОСОБА_2з адміністративним позовом до Поліцейського роти №2 Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську та Рубіжному рядового поліції Хрипливого Володимира Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.09.2016 року відносно нього відповідачем було винесено постанову про те, що він цього дня о 16 годині 30 хвилин по вул. Жовтнева, в м. Лисичанську, здійснив зупинку транспортного засоби ближче 30 м. від дорожнього знаку, чим порушив вимоги п. 15.9 Правил дорожнього руху. Позивач вважає, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови порушено вимоги законодавства, а саме: постанову винесено на місці вчинення правопорушення, а не за місцем його вчинення за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення; інспектором не проведено замірів відстані зупинки його автомобіля до посадкового майданчика; не вірно зазначено місце розгляду справи, а також в порушення вимог ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить відомостей щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис. Позивач вважає вищезазначену постанову незаконною, винесеною з порушенням вимог КУпАП та такою, що підлягає скасуванню. У зв'язку з наведеним просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АР №034640 від 25 вересня 2016 року.

Від відповідача через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких відповідач зазначив, що 25.09.2016 року, він, під час несення служби з нагляду за дорожнім рухом та охорони громадського в місті Лисичанськ Луганської області, приблизно о 16 год. 30 хв. встановив порушення вимог п. 15.9 (е) ПДР України (а саме зупинка забороняється: ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від порожнього знака такої зупинки з обох боків) водієм транспортного засобу марки «Ваз - 2107», д.н.з. НОМЕР_1, гр. ОСОБА_2 по вул. Жовтнева м. Лисичанськ. Під час спілкування з водієм ОСОБА_2, відповідач не заперечував свого порушення, а навпаки визнавав, але прохав не складати адміністративні матеріали та винести усне попередження, факт підтверджується відеозаписом зі службової нагрудної камери закріпленої на форменому одязі патрульних поліцейських. Крім того, відповідач зазначив, що в той час, як патрульні поліцейські діставали зі службового автомобіля рулетку щоб провести замір, позивач перепаркував свій автомобіль без дозволу поліцейських в результаті чого проводити замір вже не було сенсу.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши відомості про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи, зважаючи на заяву про розгляд справи за його відсутності, враховуючи положення ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2016 року інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську та Рубіжному рядовим поліції Хрипливим Володимиром Володимировичемпо АДРЕСА_1, складено відносно ОСОБА_2постанову серії АР№03640 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодопритягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255.00 грн. (а.с.3).

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що 25.09.2016 року о 16 год. 30 хв. по АДРЕСА_1, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Ваз - 2107», д.н.з. НОМЕР_1, здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1 (пункт зупинки автобуса), чим порушив п. 15.9 ''е'' ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпПА.

Позивач копію постанови про адміністративне правопорушення від 25.09.2016 серії АР №034640 отримав 25.09.2016 , згідно особистого підпису на зазначеній постанові.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернулася до суду з позовом.

Перевіряючи вказані висновки відповідача, а відтак і прийняту на їх підставі спірну постанову, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Надаючи оцінку обґрунтованості та правомірності оскаржуваної постанови, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з частиною 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 15.1, 15.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Пунктом 15.9 ''е'' Правил зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків. Відповідно до розділу 33 ПДР України дорожній знак 5.41.1 ''Пункт зупинки автобуса'' позначає початок посадкового майданчика автобуса.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_225.09.2016, керуючи транспортним засобом по вул. Жовтневій в м. Лисичанську, о 16:30 год. здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1, чим порушив вимоги п. 15.9 ''е'' Правил дорожнього руху.

Позивач, в суді не заперечував факт зупинки вказаним автомобілем у м. Лисичанську по вул. Жовтневій, 2, у вказаний час. Проте, зазначив, що відстань від його автомобіля до знаку 5.41.1 "Пункт зупинки автобуса" була значною, якою саме невідомо.

При відтворенні в ході розгляду справи відеозапису (наявного в матеріалах справи DVD-R диск Verbatim) здійсненого відповідачем за допомогою персональних відео реєстраторів на одязі поліцейських, події, що сталася 25.09.2016 року в м. Лисичанську, вбачається, що інспектором патрульної поліції України було роз'яснено позивачу про те, що ним здійснено зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1, чим порушено вимоги п. 15.9 ''е'' Правил дорожнього руху. Позивач фактично визнав факт правопорушення, та запропонував від'їхати. Коли йому було повідомлено про те, що наразі буде складено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255.00 грн., позивач запропонував обмежитися попередженням.

В судовому засіданні позивач змінив показання, зазначивши, що зупинився в зв'язку з несправність транспортного засобу. Також, позивач, не погоджуючись з вказаною постановою, зазначив, що встановити точно що зупинка транспортного засобу була здійснена ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1 не можливо, оскільки не було проведено замір за допомогою рулетки.

З наданого відповідачем відеоматеріалу вбачається, що біля місця зупинки не було посадкового майданчика маршрутних транспортних засобів, а був знак 5.41.1 "Пункт зупинки автобуса". Відповідач жодним чином не здійснював будь яких вимірювань від автомобіля позивача до знаку 5.41.1 "Пункт зупинки автобуса".

Таким чином, твердження про зупинку позивача ближче 30 метрів до посадкового майданчику є припущенням, яке не може бути підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх, належних та допустимих доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Відповідачем не доведено факту порушення позивачем Правил дорожнього руху та не спростовано доводи позивача щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Окремо суд зауважує, що виявлення відповідачем факту вчинення правопорушення шляхом безпосереднього спостереження (візуально) під час несення служби по охороні публічного порядку є суб'єктивним сприйняттям посадовою особою певних обставин і не може вважатися належним доказом в адміністративній справі, адже такими можуть бути лише пояснення сторін, третіх осіб та їхніх представників, показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Щодо посилань позивача, як на підставу не законності оскаржуваної постанови, на те, що її складено на місці вчинення правопорушення, а не за місцем його вчинення за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення та без дотримання відповідної процедури передбаченої чинним законодавством, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч. 3 ст. 254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція).

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції).

Згідно з п. 4 р. І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121,статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140КУпАП.

У відповідності до п.1 р. III Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121,статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р. III Інструкції), що відповідає положенням ст. 276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до п.1 р. IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, оскільки ці твердження спростовуються відеофіксацією здійсненою відповідачем за допомогою персональних відео реєстраторів на одязі поліцейських та наявністю підпису позивача у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка підписана без заперечень.

Щодо посилань позивача, на те, що в постанові про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинні міститися відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В порушення вищезазначених норм закону, надана позивачем постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАСУ).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

З урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 171-2 КАС України передбачено, що рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Проте рішенням Конституційного суду України від 08.04.2015 року положення статті 171-2 КАС України визнано неконституційним. А тому, суд приходить до висновку, що постанова суду має бути оскаржена.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 94 КАС України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 69-71, 158-163, 171-2, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Поліцейського роти №2 Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську та Рубіжному рядового поліції Хрипливого Володимира Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову серії АР№03640 від 25 вересня 2016 року, винесену інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську та Рубіжному рядовим поліції Хрипливим Володимиром Володимировичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255.00 грн. - скасувати.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 27 лютого 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко