Справа № 810/593/17
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 року 810/593/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доФастівського відділення Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (Фастівське в м. Фастів)
провизнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Фастівського відділення Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (Фастівське в м. Фастів) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2017 №Ф-125-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач всупереч вимогам чинного законодавства нарахував їй борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску не врахувавши, що позивач здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування та є пенсіонером за віком і звільнена від сплати єдиного внеску в силу положень статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". А відтак, дії відповідача щодо зобов'язання позивача сплатити єдиний соціальний внесок вважає протиправними, а вимогу щодо сплати заборгованості - незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що згідно інтегрованої картки платника по єдиному соціальному внеску ОСОБА_1, яка була сформована УПФУ у місті Фастові, було автоматично перенесено борг по єдиному соціальному внеску до АІС "Податковий блок" за 3-й та 4-й квартали 2013 року, у зв'язку з чим було прийнято оскаржувану вимогу.

У судове засідання, призначене на 06.02.2017, з'явилась позивач та до початку розгляду справи по суті звернулась до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за її відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідач, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника до судового засідання не забезпечив. Натомість, подав до суду заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника ДПІ.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, якщо всі особи, які беруть участь у справі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин, судом визнано за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 29.08.1995 та припинила свою підприємницьку діяльність 28.12.2016 за її рішенням, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №22484727.

Із Свідоцтва платника єдиного податку НОМЕР_2 від 20.01.2012 судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку.

Позивачу призначена пенсія за віком довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № Серії ААЖ №550447 від 27.02.2012.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія посвідчення Серії В-П №703692, з якого випливає, що позивач постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (Фастівське в м. Фастів) на підставі ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" сформовано вимогу про сплату боргу від 17.01.2017 №Ф-125-17, відповідно до якої позивачу визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 5995,40 грн.

При цьому, зі змісту заперечень відповідача вбачається, що згідно інтегрованої картки платника нарахування позивачу єдиного соціального внеску в сумі 5995,40 грн. було здійснено відповідачем за 3-й та 4-й квартали 2013 року.

В той же час, не погоджуючись із прийнятою вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач оскаржила її, звернувшись з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (редакція, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2464-VI) встановлено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 цього ж Закону, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

З 06.08.2011 набрав чинності Закон України від 07.07.2011 №3609-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України", яким статтю 4 Закону №2464-VI доповнено частиною четвертою, і відповідно до якої, фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Суд звертає увагу на те, що зазначеною нормою Закону чітко визначено, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та одночасно є пенсіонерами, що отримують пенсію за віком або по інвалідності, можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Суд звертає увагу на те, що позивач є пенсіонером за віком в розумінні положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), оскільки, їй призначена і виплачується пенсія за віком, як щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом (абз.22 ст.1 Закону №1058-IV).

За приписами абзацу 1 статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV.

У даному випадку, положення статті 55 Закону №796-XII потрібно розуміти в контексті з положеннями статті 26 Закону №1058-IV, а відтак, пенсія за віком може бути надана особі, яка не досягла пенсійного віку, встановленого Законом №1058-IV, за умови, якщо остання працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення.

Отже, особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, є пенсіонерами за віком. Таким чином, фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI, проте, не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом Україні у постанові від 15.04.2014 в адміністративній справі №21-25а14, яка в силу положень статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Положеннями статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Водночас, необхідно зазначити, що, призначення чи виплата такого виду пенсійних виплат, як пенсія за віком із зниженням пенсійного віку цим Законом не передбачена.

Статтею 2 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" визначено види державних пенсій, а саме: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії (пункт "б" статті 2 втратив чинність у частині призначення соціальних пенсій згідно із Законом України від 31.05.2005 №2603-IV).

Отже, із системного аналізу законодавства України у сфері пенсійного забезпечення випливає, що є чотири різновиди трудових пенсій, в тому числі і пенсія за віком, яка і включає в себе пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів того, що позивач, відповідно до статті 12 Закону №1058-IV, уклала з Пенсійним фондом договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно та безпідставно звужує коло осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску.

Також, при прийнятті рішення у даній справі судом враховано, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2013 у справі №810/3024/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, зобовязання утриматися від вчинення певних дій, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Управління Пенсійного фонду України в місті Фастові та Фастівському районі Київської області від 17.05.2013 №Ф-394 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 1194 (одна тисяча сто дев'яносто чотири) гривні 03 копійки.

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що вказана вимога були прийнята за період січень-березень 2013 року.

У вказаній постанові суд прийшов до висновку, що позивач як фізична особа-підприємець, що має статус пенсіонера з лютого 2012 року, яка зареєстрована платником єдиного податку, не повинна сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зі змісту листа Вищого адміністративного суду України "Щодо застосування статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України" від 14.11.2012 №2379/12/13-12 вбачається, що наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування. При застосуванні цих процесуальних норм судам варто враховувати, що правове значення преюдиційних обставин, які передбачені частиною першою статті 72 КАС України, відрізняється від такого для обставин, що визначені частиною четвертою цієї ж статті.

Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, за змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Таким чином, виходячи з системного аналізу зазначених положень законодавства, суд приходить до висновку, що позивач, як фізична особа-підприємець, що є пенсіонером за віком з лютого 2012 року, та яка зареєстрована платником єдиного податку, не повинна сплачувати єдиний внесок, у зв'язку з чим вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2017 №Ф-125-17 є протиправною та підлягає скасуванню.

В той же час, відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів правомірності нарахування позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску відповідно до оскаржуваної вимоги.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Враховуючі викладені норми чинного законодавства, всебічно розглянувши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог і, відповідно, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач не звертався до суду з клопотанням про відшкодування судових витрат, вони стягненню на його користь не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 69, 70, 71, 72, 97, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (Фастівське в м. Фастів) про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2017 №Ф-125-17.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.