Справа № 452/1337/16-а
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року справа № 452/1337/16-а

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії.

З врахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просить: визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. з приводу прийняття 08.04.2016 року постанови ВП № 41616627 про закінчення виконавчого провадження по рішенню Європейского суду з прав людини № 35995/09 від 12.12.2013 року (справа Малахової та інших проти України); визнати протиправною та скасувати постанову ВП 41616627 видану 08.04.2016 року про закінчення виконавчого провадження по рішенню Європейського суду з прав людини №35995/09 від 12.12.2013 року (справа Малахової та інших проти України); зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, поновити виконавче провадження по рішенню Європейського суду з прав людини № 35995/09 від 12.12.2013 року (справа Малахової та інших проти України).

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що постанова ВП №41616627 від 08.04.2016 року про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно, коли ще не виконано рішення Європейського суду в повному обсязі. Рішення національного суду - постанова Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.07.2007 року №2-а-24/2007 виконане лише в частині призначення ОСОБА_1 військової пенсії за вислугу років. Позивач стверджує, що ще не виплачений борг внаслідок зробленого перерахунку, який є наслідком призначення військової пенсії і як цього вимагав державний виконавець Гатинюк Т.Ю. Вимога державного виконавця №207/23-15. Наявність боргу-доплати, внаслідок перерахунку, в сумі 37581,87 гри. підтвердив боржник у своєму листі від 02.03.2015 № 2177/03-32 надісланому Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Однак, старшим державним виконавцем Сіренко B.C. всупереч вимогам частини 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" нічого не зроблено для стягнення цього боргу.

В судове засідання позивач не прибув, подав заяву про те, що позов підтримує, просив розглядати справу у його відсутності та задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча був попереджений про дату, час та місце проведення судового засідання, заперечень на позов не подав.

З'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з такого.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.07.2008 у справі №2-а-24/2007, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2008, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Зобовязано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію з 05.02.2005 відповідно до пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.01.2010 касаційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.07.2008 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2008 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про перерахунок пенсії без змін.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.04.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2010 замінено боржника у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа №2-а-2007, а саме Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

У рішенні від 12.12.2013 (справа Малахової та інших проти України, заява №35995 та 249 інших заяв) Європейський суд з прав людини вважав: а) що протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів на користь позивачів, яке залишається таким, що має позовну силу та сплатити 2000 Євро кожному позивачеві чи її або його спадкоємцям, за позовами, наведеними у Додатку 1 (у заяві №35772/11 лише першому заявнику пану ОСОБА_3) за матеріальну та нематеріальну шкоду, та витрати і видатки, плюс будь-які податки, що можуть підлягати до стягнення, позивачам на вищезазначені суми, які повинні конвертуватися в національну валюту за курсом, чинним на день виплати; б) після спливу вищезазначеного тримісячного терміну і до виплати стягуються прості відсотки на вищезгадані суми за ставкою, що дорівнює граничній кредитній ставці Європейського Центрального Банку протягом періоду несплати плюс тривідсоткові пункти.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. від 08.04.2016 року закінчено виконавче провадження ВП №41616627 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 №35995/09 (справа Малахової та інших проти України).

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Вирішуючи спір, суд виходив з такого.

Щодо діяльності державної виконавчої служби, то в статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання на території України судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), а на територіях інших держав - міжнародними договорами України на засадах взаємності.

Згідно з преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV зазначений Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно із частиною 1 статті 6 вищевказаного Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 17 вказаного Закону№606-XIV такими виконавчими документами, серед іншого, є рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до пункту 8 частини 1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина 3 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження").

Як судом встановлено вище, 08.04.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №41616627 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 №35995/09 (справа Малахової та інших проти України).

В мотивувальній частині постанови старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. зазначив, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 4987 від 20.08.2014 р. у розмірі 34668,86 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України №1716 від 01.04.2016 р. сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 516,03 грн. Згідно інформації наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 02.03.2016 р. № 2177/03-32 ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.07.2007 року №2-а-24/2007.

Однак, відповідач не взяв до уваги доплату внаслідок виконання рішення суду за період з 05.02.2005 по 30.10.2008 в сумі 37581,87 гри., наявність якої підтвердило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у своєму листі від 02.03.2015 № 2177/03-32, надісланому Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Суд дійшов висновку, що доплата в розмірі 37581,87 грн охоплюється періодом встановленим постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.07.2008 у справі №2-а-24/2007. Це є не новий борг перед позивачем, а сума перерахунку внаслідок призначеної пенсії згідно з рішенням суду.

У Вимозі від 27.07.2015 №518/23/20-2, адресованій управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області та Секретаріату Урядового Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини державний виконавець вимагав повного та своєчасного виконання рішення національного суду, яке відповідно до рішення Європейського суду з прав людини повинно було бути виконаним до 12.04.2014 та вказати суму перерахунку.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Суд приймає до уваги пояснення позивача про те, що рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 №35995/09 виконано не в повному обсязі, оскільки йому не виплачена доплата в розмірі 37581,87 грн внаслідок виконання рішення суду за період з 05.02.2005 по 30.10.2008.

Наведене свідчить про те, що обставин, які зумовлюють можливість закінчити виконавче провадження з підстав визначених пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" не існувало.

За таких обставин, суд вважає, що в державного виконавця були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", а тому дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. щодо прийняття 08.04.2016 року постанови ВП №41616627 про закінчення виконавчого провадження є протиправними та постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №41616627 від 08.04.2016 є протиправною і підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно статті 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За результатами судового розгляду справи відповідачем не подано доказів, які б спростовували позовні вимоги та встановлені судом обставини, не доведено, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, обгрунтовано та розсудливо, з урахуванням всіх необхідних обставин.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у формі судового збору слід стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. з приводу прийняття 08.04.2016 року постанови ВП № 41616627 про закінчення виконавчого провадження по рішенню Європейського суду з прав людини № 35995/09 від 12.12.2013 року (справа Малахової та інших проти України).

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП 41616627 видану 08.04.2016 року про закінчення виконавчого провадження по рішенню Європейського суду з прав людини №35995/09 від 12.12.2013 року (справа Малахової та інших проти України).

Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, поновити виконавче провадження по рішенню Європейського суду з прав людини № 35995/09 від 12.12.2013 року (справа Малахової та інших проти України).

Стягнути з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок його бюджетних асигнувань 1 653 (одна тисяча шістсот п'ятдесят три) грн 63 коп сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.02.2017 року.

Суддя Р.М. Брильовський