Справа № 719/50/17
Суддя: Луців О. В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 719/50/17
Номер провадження 2-а/719/6/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року

м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Луців О.В.,

секретаря Матковської А.О.,

розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Новодністровської міської ради Чернівецької області, третя особа на стороні відповідача - Центр по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації, представник позивача - ОСОБА_2, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання суб'єкта владних повноважень здійснити перерахунок, нарахування щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік та проведення виплати, -

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління ПСЗН Новодністровської міської ради Чернівецької області, третя особа на стороні відповідача - Центр по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат Департаменту СЗН Чернівецької ОДА, представник позивача - ОСОБА_2, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання суб'єкта владних повноважень здійснити перерахунок, нарахування щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік та проведення виплати, в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо перерахунку і виплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік та зобов'язати Управління ПСЗН Новодністровської міської ради Чернівецької області здійснити перерахунок і нарахування щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік відповідно до ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у сумі 5-ти мінімальних пенсій за віком, провести відповідну грошову виплату в розмірі 4730 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є учасником бойових дій та відповідно до законодавства України має право на пільги, встановлені ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У 2016 році йому була нарахована та виплачена щорічна разова грошова допомога у розмірі 920 грн., проте відповідно до п. 22 ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 05 травня учасникам бойових дій повинна виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, а тому, в порушення вимог діючого законодавства, йому як учаснику бойових дій щорічна разова грошова допомога була виплачена у меншому розмірі, оскільки загальний розмір допомоги становить 5650 грн. та кошти в розмірі 4730 грн. повинні бути йому виплачені.

Вважає, що порушені його соціальні права як учасника бойових дій, зокрема, ст.. 46 Конституції України, а УПСЗН допустило бездіяльність на етапі формування проекту бюджету у сфері соціальних питань та внесення змін до вже затвердженого бюджету на 2016 рік після отримання заяви позивача про здійснення перерахунку допомоги.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що разову грошову допомогу до 5 травня позивачу, як учаснику бойових дій, виплачено відповідно до діючого законодавства, зокрема відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі, визначеному Постановою КМУ «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань» № 141 від 02.03.2016 р., в межах бюджетних призначень, встановлених Паспортом бюджетної програми на 2016 рік Міністерства соціальної політики України за КПКВК 2501150 «Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань та соціальна допомога особам, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерства фінансів України «Про затвердження паспорта бюджетної програми на 2016 рік» № 328/409 від 01.04.2016 року.

Також відповідач обґрунтовує свою позицію Рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та вказує, що згідно ст.. 23, 48 БК України Управління може здійснювати видатки лише в межах і за рахунок бюджетних призначень, а бюджетні зобов'язання , взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, - не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів і стягуються з осіб, винних у взяті таких зобов'язань, у судовому порядку.

Окрім того, УПСЗН посилалось на Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України було доповнено п. 26 та встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідач заперечив, що має право на донарахування допомоги, оскільки являється лише структурним підрозділом Міністерства соціальної політики і виконує бюджетну програми в межах затверджених 920 грн. щорічної разової допомоги учасникам бойових дій як делеговані державою повноваження, а тому здійснити перерахунок вищенаведеної допомоги не може.

Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Судом встановлено, ОСОБА_1 являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії УБД № 012150 від 17.06.2015 року (а.с. 11), та отримав щорічну разову грошову допомогу ветеранам війни до 05 травня в сумі 920 грн., як вбачається із заяви про перерахунок разової грошової допомоги як учаснику бойових дій від 10.01.2017 року (а.с. 12).

Відповідно до положень статті 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Частина 1 та ч. 10 ст. 23 БК визначають, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Зміни розмірів, мети та обмеження в часі бюджетних призначень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, здійснюються лише за наявності у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет) відповідного положення.

Проте таку редакцію цієї норми, викладену в Законі України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 було визнано такою, що не відповідає Конституції України і вона втратила чинність з дня ухвалення цього Рішення. Таким чином, на час виникнення спірних відносин діяла редакція частини п'ятої статті 12 Закону № 3551-XII, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Водночас, Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

Натомість, Конституційний Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ст. 22 «Загальної декларації з прав людини» Генеральної асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій: частина пята статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, та п. 63 Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Отже, на час виплати позивачу у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня застосуванню підлягали положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 2 ч. 1 постанови КМУ «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань"» № 141 від 02.03.2016 р. (із змінами, внесеними Постановою КМУ № 320 від 29.04.2016 р.), визначено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасникам бойових дій здійснюється в розмірі - 920 гривень.

Відповідно до ст.. 17-1 Закону №3551 щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Як вбачається із паспорту бюджетної програми на 2016 рік, затвердженого спільним наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерства фінансів України № 328/409 від 01.04.2016 року, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій складає 920 гривень.

Положення п. 2 Указу Президенту України «Про заходи щодо забезпечення наповнення державного бюджету та посилення фінансово-бюджетної дисципліни» № 187/97 від 28.02.1997 р. (із змінами, внесеними згідно з Указами Президента N 219/2001 (219/2001) від 29.03.2001 р. та N 34/2004 (34/2004) від 12.01.2004 р. передбачають, що витрачання коштів органами виконавчої влади, їх структурними підрозділами, іншими організаціями, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів (далі - бюджетні організації), здійснюється на підставі їх кошторисів доходів і видатків, які затверджуються у встановленому порядку не пізніше ніж в місячний строк після затвердження відповідних бюджетів.

Отже, щорічна грошова допомога до 5 травня виплачується кожного бюджетного року в розмірах, визначених відповідною Постановою Кабінету міністрів України, що відповідає висновкам рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року. А відтак, відповідачем разова грошова допомога, передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виплачена позивачу в розмірах відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» № 141 від 02.03.2016.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що виплата позивачу у 2016 року допомоги до 5 травня у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року, не є порушенням вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Окрім того, судом встановлено, що центральним органом виконавчої влади, який здійснює виплату разової грошової допомоги до 5 травня, є Міністерство соціальної політики України, а відповідач лише виконує делеговані повноваження Міністерства.

Із аналізу положень ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» 21.05.1997 № 280/97-ВР, якою визначено власні (самоврядні) та делеговані повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення, вбачається, що УПСЗН не уповноважене розробляти проект бюджету у соціальній сфері, зокрема в частині визначення та прогнозування щорічних разових допомог до 5 травня, тим більше ініціювати внесення змін у прийняті та затвердженні бюджети із вищевказаних питань, а тому доводи представника позивача про протиправну бездіяльність відповідача щодо відсутності належного реагування на звернення ОСОБА_1 з приводу перерахунку допомоги є безпідставними.

При цьому, ст.. 67 Закону № 280/97-ВР чітко передбачає, що держава фінансово забезпечує здійснення органами місцевого самоврядування наданих законом повноважень органів виконавчої влади у повному обсязі за рахунок закріплення за відповідними місцевими бюджетами джерел доходів бюджету, надання трансфертів з державного бюджету, а також передання органам місцевого самоврядування відповідних об'єктів державної власності. Рішення органів державної влади, які призводять до додаткових видатків органів місцевого самоврядування, обов'язково супроводжуються передачею їм необхідних фінансових ресурсів. Вказані рішення виконуються органами місцевого самоврядування в межах переданих їм фінансових ресурсів. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади і попередньо не забезпечені відповідними фінансовими ресурсами, компенсуються державою.

За таких обставин, суд вважає правомірною відмову УПСЗН Новодністровської міської ради Чернівецької області від 18.01.2017 року №115 (а.с. 14) щодо здійснення перерахунку разової грошової допомоги з огляду на затверджений Паспортом бюджетної програми на 2016 рік за КПКВК 2501150 розмір 920 грн., а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки відповідач діяв у межах наданих повноважень та у відповідності до чинного законодавства України.

Так як позивач звільнений від сплати судового збору, останній компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 2, 6, 11, 14, 71, 94, 158, 159, 161-163, 167, 183-2, 186, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову позивача ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Новодністровської міської ради Чернівецької області, третя особа на стороні відповідача - Центр по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання суб'єкта владних повноважень здійснити перерахунок, нарахування щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік та проведення виплати відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СУДДЯ: