Справа № 760/16038/16-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії позивачу з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань; зобов'язання відповідача здійснити їй перерахунок пенсії в розмірі 70 % від заробітної плати державного службовця, включивши в суму заробітної плати для обчислення пенсії суми виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, відповідно до довідок № 281/292д від 11.09.2014 року та № 281/191д від 11.09.2014 року з дати призначення пенсії, а саме з 11.09.2014 року.

Солом'янський районний суд міста Києва своєю постановою від 31 жовтня 2016 року адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії відповідача щодо виключення сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зі складу заробітної плати, з якої здійснюється нарахування пенсії позивачу. Зобов'язав відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу починаючи з 21 березня 2016 року, виходячи з розміру її середньої заробітної плати з урахуванням отриманих нею сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Постановив ухвалу про залишення без розгляду позовних вимог позивача за період з 11.08.2014 року по 20.03.2016 року.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги. Так, представник позивача просив суд апеляційної інстанції змінити постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 31.10.2016 року шляхом зазначення у її резолютивній частині розмір пенсії позивача у відсотках та зазначити редакцію Закону України «Про державну службу», яка повинна застосовуватися до даних спірних правовідносин.

Відповідач просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2016 року та постановити нову про відмову у задоволенні адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - зміні, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Солом'янському районі міста Києва та одержує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» відповідач призначив з 11 вересня 2014 року позивачу відповідну пенсію.

21 липня 2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з врахуванням індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Проте, 08 серпня 2016 року відповідач відмовив позивачу у такому перерахунку.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

З матеріалів справи убачається, що при розрахунку пенсії позивача складові заробітної плати враховано не повністю, а саме не було враховано суми матеріальної допомоги на оздоровлення та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» - державним службовцям можуть встановлюватись надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» - у межах затвердженого фонду оплати праці працівникам можуть надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 212 від 24 лютого 2003 року «Про затвердження Порядку видачі грошової допомоги державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків» - грошова допомога - сума, яка згідно з пунктом 4 цього порядку включається до фонду оплати праці та відповідно до законодавства враховується під час визначення бази (об'єкта) для оподаткування, для нарахування страхових внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування та збору до Пенсійного фонду.

Колегія суддів зазначає, що аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань та винагорода за вислугу років входять до структури заробітної плати державного службовця.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31 травня 2000 року встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класичний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу», визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Законом України «Про оплату праці» встановлено, що до структури заробітної плати, крім основної і додаткової, входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З матеріалів справи убачається, що на отриману позивачем матеріальну допомогу нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу) на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених законодавчих норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються при обчисленні розміру пенсії позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11.

Як убачається з виданих Розрахунково - касовим відділом Міністерства оборони України довідок № 281/292д та № 281/291д від 11.09.2014 року, позивачу, у зв'язку з його роботою в Міністерстві, окрім посадового окладу та надбавок протягом 2009-2014 років, як державному службовцю, виплачувалися матеріальні допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

З цих же довідок убачається, що на всі ці виплати були нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити певні дії є обґрунтованими та ґрунтуються на нормах права.

Окремо, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що доводи відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким передбачено, що в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу», є необґрунтованими і безпідставними, оскільки положення зазначеної правової норми поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії та в разі зміни посадових окладів, а не у випадку, коли здійснюється перерахунок у зв'язку з неправильним визначенням розміру пенсії при первинному її призначенні.

Таким чином, необґрунтованою є відмова відповідача в перерахунку пенсії позивачу, оскільки такий перерахунок повинен здійснюватися з усіх сум заробітної плати, на які нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи зазначене, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Проте, як убачається з позовних вимог, позивач просив суд зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії позивача саме в розмірі 70 % від заробітної плати державного службовця, чого суд першої інстанції в резолютивній частині постанови не зазначив.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за можливе доповнити абзац 3 резолютивної частини оскаржуваної постанови та зазначити, що відповідач зобов'язаний був здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії у розмірі 70 % від заробітної плати державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на момент призначення пенсії.

Що стосується позовних вимог за період з 11.08.2014 року по 20.03.2016 року, то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що вони підлягають залишенню без розгляду, проте в порушення ч. 2 ст. 155 КАС України суд помилково зазначив в резолютивній частині оскаржуваної постанови, що приймає ухвалу про залишення позовних вимог за період з 11.08.2014 року по 20.03.2016 року, без розгляду.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 155 КАС України, про залишення позовної заяви без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду може бути оскаржена.

Таким чином, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в даному випадку, рішення про залишення позовних вимог без розгляду, викладається окремим документом, а саме в ухвалі суду. Тобто, суд першої інстанції повинен був прийняти ухвалу про залишення без розгляду позовних вимог позивача за період з 11.08.2014 року по 20.03.2016 року, а не вирішувати дане питання у резолютивній частині оскаржуваної постанови, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції в частині постановлення ухвали про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_2 за період з 11.08.2014 року по 20.03.2016 року підлягає скасуванню.

Згідно ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Відповідно до частини десятої ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, 197, 198, 201, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2016 року в частині постановлення ухвали про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_2 за період з 11.08.2014 року по 20.03.2016 року - скасувати.

Абзац 3 резолютивної частини постанови Солом'янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2016 року змінити, а саме викласти у наступній редакції: «Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 в розмірі 70 % від заробітної плати державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на момент призначення ОСОБА_2 пенсії, починаючи з 21 березня 2016 року виходячи з розміру її середньої заробітної плати з урахуванням отриманих нею сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

В решті постанову суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.