Справа № 805/4447/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Куденков К.О.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року справа №805/4447/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю представника позивача ОСОБА_2., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у справі № 805/4447/16-а за позовом ОСОБА_3 до Служби безпеки України про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся 15.11.2016 року (згідно експрес-накладної Нова пошта) до суду з адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.06.2011 року між ним та Службою безпеки України було укладено контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України. Відповідно до умов контракту позивач добровільно бере на себе зобов'язання проходити військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Службі безпеки України протягом п'яти років, тобто з 18.07.2011 року до 18.07.2016 року. Пунктом 6 Контракту зазначено, що не пізніш як за два місяці до закінчення строку цього Контракту сторони зобов'язуються повідомити одна одну про намір щодо укладення нового контракту. Позивач вказує, що контракт не було подовжено, новий не укладався та приказів з цього питання не було видано. 22.09.2016 року відповідачем надано відповідь щодо розгляду матеріалів про звільнення з військової служби позивача, в якій було зазначено, що звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_3 з військової служби у зв'язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів, відповідно до підпункту «г» пункту 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ вважається недоцільним.

Позивач просив: визнати незаконними дії Служби безпеки України від 22.09.2016 року № 11/2-9572К щодо відмови у його звільненні; зобов'язати Службу безпеки України звільнити його з військової служби на підставі п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» у зв'язку із закінченням строку контракту.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у справі № 805/4447/16-а у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовлено повністю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підставою для розірвання контракту є закінчення строку його дії, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладання нового контракту, при цьому можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку здійснюється виключно у разі настання особливого періоду. Особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Апелянт зазначає, що з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» та абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період, тривалість якого пов'язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено п. 3 Указу В.о. Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року, тобто 45 діб: з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року. Закон України № 1240-VII від 6 травня 2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 07.05.2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу В.о. Президента України від 06.05.2014 року № 454/2014 становила 45 діб: з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року. Закон України від 22.07.2014 року № 1595-VII «Про затвердження Указу Президент України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 24.07.2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 становила 45 діб: з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року. Закон України від 15.01.2015 року № 113-VIII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року, отже тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 становила 210 діб з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

Таким чином, особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року; з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року; з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року; з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року.

Тобто, станом на момент закінчення строку дії Контракту, а саме 18.07.2016 року, та станом на момент звернення позивача до відповідача з рапортом про звільнення, особливий період в Україні не діяв, а отже відсутня й підстава продовження контракту понад встановлені строки, визначена п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу». Тому рішення ОСОБА_3 про розірвання контракту за умови закінчення його строку є підставою для припинення військової служби за контрактом на підставі п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала доводи апеляційної скарги.

Представником відповідача на адресу суду скеровано заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. З огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 14 червня 2011 року між ОСОБА_3, молодшим лейтенантом запасу ЗС України та Службою безпеки України було укладено контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України. Відповідно до контракту громадянин ОСОБА_3 добровільно бере на себе зобов'язання проходити військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у службі безпеки України протягом п'яти років, тобто з 18 липня 2011 року до 18 липня 2016 року. Пунктом 6 Контракту зазначено, що не пізніш як за два місяці до закінчення строку цього Контракту сторони зобов'язуються повідомити одна одну про намір укладення нового контракту (а.с. 11).

18.02.2016 року позивач подав рапорт на ім'я начальника Управління СБ України в Донецькій області, в якому зазначив, що, у зв'язку з закінченням строку дії контракту 18.07.2016 року та небажанням продовжувати його, просить дозволити йому проходити військову службу в органах СБУ до моменту припинення особливого періоду (а.с. 101).

В своїх рапортах від 01.09.2016 року та від 05.09.2016 року позивач зазначив, що, у зв'язку з проведенням організаційно-штатних та організаційних заходів, просить звільнити його з військової служби в органах СБУ. Також повідомив, що від запропонованих пропозицій щодо призначення на посади відмовляється, від подальшого пошуку посад відмовляється, від проходження військово-медичної комісії відмовляється (а.с. 102, 103).

За наслідками розгляду поданих позивачем рапортів з ним було проведено бесіди стосовно звільнення з військової служби (а.с. 104, 105).

За наслідками розгляду матеріалів до звільнення з військової служби відповідачем надано відповідь від 22.09.2016 року № 11/2-9572к, за якою звільнення позивача за пп. «г» п.62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України є недоцільним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконними дій від 22.09.2016 року № 11/2-9572К щодо відмови у звільненні ОСОБА_3 та зобов'язання Служби безпеки України звільнити позивача з військової служби на підставі п. «а» ч. 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» у зв'язку із закінченням строку контракту, з огляду на наступне.

Статтею 20 Закону України «Про Службу безпеки України» № 2229-XII встановлено, що умови і порядок виконання своїх обов'язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"», який набрав чинності 18.03.2014 року, затверджено Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до вказаного Указу вирішено: Оголосити та провести часткову мобілізацію (далі - мобілізація). Мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом;- Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Законом України від 06 травня 2014 року № 1240-VII «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"», який набрав чинності 07.05.2014 року, затверджено Указ Президента України від 6 травня 2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію».

За змістом Указу вирішено: Оголосити та провести часткову мобілізацію; яка проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"», який набрав чинності 24.07.2014 року, затверджено Указ Президента України від 21 липня 2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію».

Даним Указом вирішено: Оголосити та провести часткову мобілізацію; яка теж проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"», який набрав чинності 20.01.2015 року, затверджено Указ Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію».

За вказаним Указом оголошено проведення протягом 2015 року часткової мобілізації у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Частиною 4 ст. 3 Закону № 3543-XII передбачено, що зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Частинами 5 та 8 ст. 4 Закону № 3543-XII визначено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Системний аналіз наведених норм доводить, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що час мобілізації не обмежується строками проведення мобілізації, які встановлені у наведених Указах Президента України «Про часткову мобілізацію». Фактично, час мобілізації припиняється після проведення демобілізації.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов'язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до пп. «б» ч.2 ст.26 Закону № 2232-XII встановлено, що звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з пп. «а» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-XII передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: у зв'язку із закінченням строку контракту.

Положеннями пунктів 1-3 частини 8 статті 26 Закону № 2232-XII визначено обставини звільнення військовослужбовців, зокрема, під час особливого періоду, під час воєнного стану та після прийняття рішення про демобілізації.

Приписами п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону № 2232-XII встановлено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є інвалідом I чи II групи, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем дитини - інваліда підгрупи А віком до 18 років, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу;

д) у зв'язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов'язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов'язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті.

Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання.

Оскільки законодавець пов'язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання, то дія Контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії Контракту понад встановлені строки крім випадку, передбаченого пп. «ж» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», який не розповсюджується на спірні правовідносини.

Згідно з пп. «а» п. 3 ч. 8 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці після прийняття рішення про демобілізацію призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України.

Згідно з ч. 9 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частиною 5 п. 14 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007, встановлено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, якщо інше не передбачено законодавством.

Пунктом 15 Положення передбачено, що дія контракту припиняється: у день закінчення його строку - у разі продовження військовослужбовцю Служби безпеки України військової служби за новим контрактом; у день набрання чинності контрактом про проходження іншого виду військової служби; у день, зазначений у наказі про виключення військовослужбовця Служби безпеки України зі списків особового складу Служби безпеки України.

У відповідності до пп. «а» та пп. «г» п. 62 Положення, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з військової служби: у зв'язку із закінченням строку контракту (пп. «а»); у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (пп. «г»).

Пунктом 87 Положення передбачено, що військовослужбовці Служби безпеки України проходять військову службу в особливий період з урахуванням особливостей, передбачених цим Положенням та іншими відповідними нормативно-правовими актами.

Згідно з пп. «а» п.88 вказаного Положення встановлено, що у разі настання особливого періоду військовослужбовці Служби безпеки України продовжують проходити військову службу. Військовозобов'язані, які перебувають на зборах, затримуються до особливого розпорядження. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку за станом здоров'я. Зазначені військовослужбовці приступають до виконання обов'язків за попередніми посадами, а якщо ці посади зайняті, використовуються за вказівкою начальників. Звільнення з військової служби у зв'язку із закінченням строку контракту припиняється до особливого розпорядження.

Пунктом 88-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію за підставами, наведеними у п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону № 2232-XII.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами "в", "г", "е", "є", "и" пункту 62 та підпунктами "в", "г", "е", "є" пункту 63 цього Положення.

Підпунктом «а» п. 88-3 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України передбачено, що після прийняття рішення про демобілізацію з військової служби звільняються військовослужбовці призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що Закон України «Про військовий обов'язок і військову службу» та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджене Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007, пов'язують продовження перебування на військовій службі саме з моментом оголошення мобілізації, оскільки на час дії періоду мобілізації строк контракту може бути продовженим.

На підставі аналізу вищенаведених норм права колегія суддів зазначає, що закінчення дії строку контракту є підставою для його розірвання у тому випадку, якщо не було виявлено бажання військовослужбовця укласти новий контракт, при цьому в односторонньому порядку продовження дії строку контракту на проходження військової служби понад встановлений контрактом строк можливо лише виключно у разі настання особливого періоду.

Особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.

Згідно зі статтею 11 Закону № 3543-XII, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України, однак станом на момент звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби таке рішення Президентом України не приймалось.

Отже, особливий період тривав на час виникнення спірних у цій справі правовідносин і не закінчився на момент вчинення відповідачем спірних дій.

За приписами частини 9 статті 23 Закону № 2232-XII у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Таким чином, законодавець пов'язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії та закінчення особливого періоду, а вказує, що з моменту його настання діє особливий порядок продовження контракту військовослужбовців.

Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги згаданої вище правової норми Закону № 2232-XII, тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

Таким чином, закінчення строку, який зазначено у контракті позивача, не може бути підставою для звільнення ОСОБА_3 з військової служби.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що відповідач, продовжуючи строк дії контракту позивача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, при цьому прав ОСОБА_3 не порушив.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги апелянта не спростовують правильність висновків, зроблених судом першої інстанції, а тому судом першої інстанції спір по суті вирішений правильно і підстави для скасування або зміни судового рішення відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 122-1, 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у справі № 805/4447/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 27 лютого 2017 року.

Колегія суддів Г.М. Міронова

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко