Справа № 804/953/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 р. Справа № 804/953/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на роботі, зобов'язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, у якому просить cel:

визнати протиправним та скасувати наказ №485 о/с від 06.11.2015 року «по особовому складу» в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_2 (М-243647) дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського р-ну);

поновити позивача на посаді капітана міліції (М-243647) дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського р-ну);

зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області виплатити грошове утримання за час вимушеного прогулу;

зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області працевлаштувати ОСОБА_2 на рівнозначну посаду в органах внутрішніх справ України, що знаходяться в підпорядкуванні Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що оскаржений наказ про звільнення позивача є протиправним, таким, що винесений з порушенням чинного трудового законодавства, без належного попередження про наступне вивільнення та в період перебування у відпустці по догляду за дитиною, без пропонування жодної іншої посади в органах внутрішніх справ та без подальшого працевлаштування після звільнення, що в свою чергу є підставою для його скасування.

Відповідач позов не визнав, обґрунтовуючи свою думку у поясненнях, викладених у запереченнях на позов. Позиція відповідача аргументована тим, що наказом МВС України «Про організаційно-штатні питання» № 1388 від 06.11.2015 скорочені всі штати ГУМВС. Тому звільнення ОСОБА_2 у запас Збройних сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) згідно оскарженого наказу є правомірним. Окрім того, враховуючи, що ГУ МВС України в Дніпропетровській області ліквідується, позивач в силу приписів Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" у разі бажання подальшого проходження служби в поліції повинен був звернутися з рапортом або із заявою, в якому зазначив би своє бажання подальшої служби в поліції. Проте, ОСОБА_2 з відповідною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не звертався, тобто не скористався наданим йому Законом №580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції. Крім того, безпідставним є посилання позивача, як на підставу незаконності його звільнення на те, що на момент прийняття оскаржуваного наказу, він перебував у декретній відпустці, оскільки відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» перебування працівників міліції на лікарняному чи відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ. Безпідставними також є вимоги щодо поновлення на попередній посаді з урахуванням того, що всі штати ГУМВС скорочені, а орган, з якого звільнено позивача, ліквідовано. Тому порушень трудового законодавства з прийняття оскаржуваного наказу з боку відповідача не було, підстави для задоволення позову відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 з 01 серпня 1999 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Останнім місцем служби позивача була посада дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м.Нікополь та Нікопольського району).

Наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 р. № 485 о/с капітана міліції ОСОБА_2 (М-243647) дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) було звільнено у запас Збройних сил з 06.11.2015 року за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» (а.с.12).

Не погодившись із вказаним наказом в частині звільнення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення № 114).

2 липня 2015 року Верховною Радою України було прийнято Закону України «Про Національну поліцію».

Вказаний Закон було опубліковано в газеті «Голос України» 06 серпня 2015 року №141-142, а згідно пункту 1 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, чинність він набирає через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.

Враховуючи вищенаведене, а також пункт 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, яким передбачено втрату чинності Закону України «Про міліцію», з 07.11.2015 року міліція в Україні, як державний орган виконавчої влади припинила своє існування.

На виконання Закону України «Про Національну поліцію» Кабінетом Міністрів України було винесено постанову «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 року № 730, якою було ліквідовано територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, зокрема, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області без визначення правонаступників.

Статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі- Закон №580-VIII) визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Як зазначалось, Закон №580-VIII був опублікований 06 серпня 2015 року в газеті «Голос України» та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.11.2015 року, крім, зокрема, пунктів 8 - 11 Прикінцевих та перехідних положень, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто з 07.08.2015 року.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктами 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Отже, Законом № 580-VIII передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відповідно до пункту 64 Положення № 114 - особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема за пунктом з) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації.

Відповідно до частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

За таких обставини, як передбачено положеннями вищенаведених норм чинного законодавства, обов'язковою умовою, яка покладається на роботодавця, при наступному вивільненні працівника є його попередження не пізніше ніж за два місяці.

В силу п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Враховуючи, що Закон №580-VIII було опубліковано в газеті «Голос України» 06 серпня 2015 року (№ 141-142), тобто, за три місяці до дня звільнення позивача, що відповідає вимогам статті 49-2 Кодексу законів про працю України, отже, посилання позивача на неналежне попередження його про наступне вивільнення є безпідставними.

Отже, обов'язкові умови, закріплені статтею 49-2 Кодексу законів про працю України, були виконані відповідачем як роботодавцем та суб'єктом владних повноважень.

До того ж, вказаним Законом не передбачено обов'язку вжиття роботодавцем заходів щодо працевлаштування працівників в новоутвореній установі.

Передумовою отримання пропозиції щодо посад (рівнозначних, вищих або нижчих щодо посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність (виявлення) бажання, яке, на переконання суду, має бути оформлено письмово та подано у порядку, визначеному п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI, протягом трьох місяців з дня опублікування Закону, тобто у період з 07.08.2015 по 06.11.2015 р.

За таких обставин, кінцевим строком для вирішення питання щодо переведення співробітників міліції до лав Національної поліції було 06.11.2015 року.

Проте, доказів того, що позивач звертався до відповідача із рапортом, в якому висловив бажання проходити службу в лавах Національної поліції, позивач не надав.

Відсутність рапорту ОСОБА_2 з відповідним змістом підтвердив і відповідач.

Відтак, в ході розгляду справи не підтверджено факту звернення ОСОБА_2 із рапортом (заявою) про бажання проходити службу в лавах Національної поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

Не враховуються судом доводи позивача про те, що його звільнення незаконне, оскільки відбулось в період його перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме: з 01.09.2015 по 01.05.2018 рр.

Відповідно п. 11 Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що на час звільнення позивача у запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення ОСОБА_2 був працівником міліції.

Положення Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» не містять обов'язку про автоматичне переведення працівників, в тому числі осіб, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку, на службу до органів і підрозділів Національної поліції України.

Суд зазначає, що керівництвом ГУ МВС, враховуючи повну ліквідацію державного органу виконавчої влади (міліції), із скасуванням, на законодавчому рівні, спеціальних нормативно правових актів, якими був врегульований порядок проходження служби в міліції, не мало можливості працевлаштування ОСОБА_2, а саме - вирішити питання щодо продовження служби позивачем в органах внутрішніх справ України зі збереженням спеціального звання міліції, правового статусу та гарантій соціального захисту раніше передбачених Законом України «Про міліцію», який втратив чинність.

Доводи позивача про те, що відповідачем не доведена відсутність можливості подальшого використання його на службі, не враховуються судом з урахуванням того, що в матеріалах справи наявний наказ Міністерства внутрішніх справ від 06.11.2015р. №1388, у відповідності до якого скорочуються всі штати ГУМВС України в Дніпропетровській області у кількості 15522, 5 осіб.

Крім того, 06 серпня 2015 року Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області направлено лист до Бабушкінського районного центру зайнятості від 06.08.2015р. № 2/1-3977 з інформацією про заплановане масове вивільнення працівників апарату МВС в Дніпропетровській області у кількості 15685 осіб, в тому числі і працівників Нікопольського МВ, що засвідчує факт вжиття відповідачем заходів щодо подальшого працевлаштування позивача.

Враховуючи все вищевикладене, з огляду на належне попередження позивача (в силу Закону) про майбутнє звільнення за скороченням штатів, не виявлення ним у встановлені законом строки бажання проходити службу у поліції та ліквідацією міліції, де проходив службу позивач, суд дійшов висновку, що Головне управління МВС України в Дніпропетровській області при винесенні наказу від 06.11.2015р. № 485 о/с діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015р. № 485 о/с в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ та поновлення на посаді дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що інша частина позовних вимог є похідною від вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Водночас, суд зазначає, що ОСОБА_2 не позбавлений права в подальшому претендувати на працевлаштування в органах Національної поліції України на загальних підставах, передбачених цим законом.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський