Справа № П/811/1223/16
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2017 рокусправа № П/811/1223/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року у справі №811/1223/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

в с т а н о в и в :

22 вересня 2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення прийняте Кіровоградською об'єднаною державної податкової інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області 15.04.2016 року за №524-1301 про визнання податкового зобов'язання по податку на землю у сумі 23058.09 грн..

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що згідно з уточнюючою податковою консультацією щодо плати земельного податку власниками нежитлових приміщень, платника єдиного податку - фізичними особами - підприємцями №1051, якщо право власності на земельну ділянку оформлене на фізичну особу (фізичну особу - підприємця) і земельна ділянка використовується ним для провадження господарської діяльності то такий підприємець звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку. Оскільки на земельній ділянці розташовано нерухоме майно, яке позивач здає в оренду в рамках власної господарської діяльності, то на думку ФОП ОСОБА_1 вона не є платником земельного податку.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року в задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Від позивача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи оскільки особисто позивач не може прибути до суду через хворобу, також не має можливості направити до суду свого представника. Однак, на підтвердження викладених в клопотанні обставин позивач не надала до суду належних та допустимих доказів, у зв'язку з чим, колегія суддів, порадившись на місці, вирішила здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та його повноважного представника.

Оскільки, сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є фізичною особою-підприємцем, що зареєстрована 18.05.1999 року, номер запису 0003018 та є платником єдиного податку з 01.01.2012 року (2група) (а.с.16-17).

ОСОБА_2 на праві власності належить нежитлове приміщення площею 246,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений 26.08.2004 р. приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. (а.с.13).

Відповідачем 15.04.2016 р. прийнято податкове повідомлення-рішення №524-1301, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з земельного податку фізичних осіб на суму 23058,09 грн. (а.с.6).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення незаконним та необґрунтованим позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні податкового повідомлення-рішення діяв в порядку та в межах повноважень визначених Законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

За пунктом 287.7 статті 287 ПК у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Згідно з пунктом 287.8 цієї ж статті власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України. За статтею 378 цього Кодексу право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Зокрема, в розумінні зазначених норм обов'язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правоможностей, як-от набуття нею статусу суб'єкта господарювання, діяльність якого пов'язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК юридична особа чи фізична особа-підприємець можуть самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим главою 1 розділу XIV ПК та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За пунктом 291.2 статті 291 ПК спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У пункті 269.2 статті 269 ПК також передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

За підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності і земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 ПК, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб'єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1,пункту 269.2 статті 269,підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 року у справі №826/14703/13-а.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, загальна площа 246,2 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 26.08.2004 р. приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І.

У той же час, як вбачається з виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність за однією адресою, а саме - АДРЕСА_1, що є відмінною від адреси земельної ділянки, де розташоване придбане нею нежитлове приміщення (а.с.16).

Згідно Договору оренди №8 від 01 січня 2016 року позивач в рамках господарської діяльності передала в оренду ПП ОСОБА_4 напівпідвальне приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 246,2 кв.м.

ФОП ОСОБА_2 не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 використовується нею у господарській діяльності.

В свою чергу, згідно з письмовими поясненнями представника відповідача, які не спростовано позивачем, згідно з рішенням Кіровоградської міської ради від 07.12.2011 р. №1079 ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0352 га по АДРЕСА_1

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 352,32 кв.м, згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Управління Держкомзему у м. Кіровограді Державного комітету України із земельних ресурсів від 21.01.2010 р. №2284 становить 429431,10 грн. (а.с.34).

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п.274.1 ст. 274 ПК України).

Відповідно до рішення Кіровоградської міської ради №4416 від 14.07.2015 р. про затвердження ставок земельного податку по м. Кіровограду плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними та фізичними, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які, або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3-х відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

З урахуванням коефіцієнтів індексації, а саме - станом на 01.01.2015 р., коефіцієнт становить 1,249; станом на 01.01.2016 р. - 1,433 та рішення Кіровоградської міської ради №4416 від 14.07.2015 р., фізичній особі ОСОБА_2 визначено земельний податок з площі земельної ділянки 352,32 кв.м. у сумі 23058,11 грн. (42431,10 х 1,249х1,433х3%).

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що прийняте відповідачем податкове повідомлення - рішення від 15.04.2016 року за №524-1301 про визнання податкового зобов'язання по податку на землю у сумі 23058.09 грн. є законним та обґрунтованим та не підлягає скасуванню в судовому порядку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.195, ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року у справі П811/1223/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів у відповідності до ст.. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко