Справа № 280/759/16-а
Суддя: Пасічний Т. З.
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/759/16-а
Провадження № 2-а/280/3/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2017 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого - судді Пасічного Т.З.,

при секретарі - Сьомак Л.І.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача - Руденко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Коростишеві адміністративний позов ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради, третя особа - відділ Держгеокадастру в Коростишівському районі, про визнання неправомірним рішення Коростишівської міської ради, зобов'язання Коростишівської міської ради до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування своїх вимог вказав наступне. 26.02.2016 року позивач звернувся до Коростишівської міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 0,12 га для передачі у приватну власність для ведення садівництва. До заяви надав викопіювання відділу Держземагенства у Коростишівському районі, на якому зазначене місце розташування бажаної землі. Вважає, що вказану заяву розглянуто міською радою з порушенням ЗУ "Про звернення громадян" без участі позивача. 27.04.2016 року Коростишівською міською радою прийнято рішення про відмову в наданні дозволу у зв'язку з тим, що зазначена земельна ділянка знаходиться поза межами населеного пункту м.Коростишів згідно діючого генерального плану м.Коростишів. Однак, позивач вважає, що земельна ділянка знаходиться в межах м.Коростишів, про що свідчить викопіювання відділу Держземагенства у Коростишівському районі. Також зазначив, що Коростишівським районним судом у справі № 280/1218/15-а визнано викопіювання від 14.04.2015 року належним доказом належності повноважень міськради щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою. Таким чином позивач вважає, що Коростишівська міська рада не мала законних підстав для відмови в наданні дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки з підстав, вказаних у рішенні від 23.07.2015 року № 1009, чим порушила конституційні права позивача. Тому просить суд визнати неправомірні дії Коростишівської міської ради щодо позбавлення ОСОБА_1 права присутності при розгляді його заяви, визнати неправомірними дії Коростишівської міської ради у відмові в наданні дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки з підстав, вказаних у рішенні від 27.04.2015 року № 129, зобов'язати Коростишівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 в його присутності відповідно до норм чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з викладених в ньому підстав та просив суд його задовольнити. В подальшому в судові засідання не з'являвся, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача позов не визнала, вказала на необґрунтованість позову та заперечила щодо його задоволення з підстав, викладених в письмових поясненнях.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Надіслав до суду лист про те, що при наданні позивачу викопіювання відділ діяв згідно чинного законодавства. Також зазначив, що відділ не був проінформований про існуючі розбіжності в документації щодо спірної земельної ділянки.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до Коростишівської міської ради з заявою від 26.02.2016 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 0,12 га. для передачі в приватну власність для ведення садівництва (а.с.6) та надав викопіювання відділу Дерземагенства у Коростишівському районі, де зазначено місце розташування бажаної земельної ділянки (а.с.8).

За результатами наданих матеріалів Коростишівською міською радою винесено рішення № 129 від 27.04.2016 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для садівництва на АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що дана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту м.Коростишева згідно діючого генерального плану (а.с.9).

Згідно з частинами 6 та 7 статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до сттаті 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною 4 статті 122 Земельного Кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною 3 статті 123 Земельного Кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Невід'ємною частиною генерального плану населеного пункту є план земельно-господарського устрою цього населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Статтею 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що детальний план території уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток території. Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території району з метою визначення їх функціонального призначення. У складі детального плану території розробляється проект землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування.

Згідно витягу із рішення Коростишівської міської ради № 1056 від 13.10.2015 року, затверджено Генеральний план м.Коростишева (а.с.28). Відповідно до викопіювання з нового затвердженого Генерального плану вказана ОСОБА_1 земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту.

Як вбачається із матеріалів справи, вимога позивача у визнанні неправомірних дій Коростишівської міської ради у відмові в наданні йому дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки з підстав, вказаних у рішенні від 27.01.2015 року не відповідає вимогам законодавства, оскільки зазначена земельна ділянка знаходиться за межами м.Коростишів. Суд не приймає надане позивачем викопіювання з індексно-кадастрової карти (плану), Коростишівської міської ради, в межах населеного пункту м.Коростишів Житомирської області, орієнтовною площею 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства, як належний доказ, оскільки вказаний документ не стосується спірної земельної ділянки орієнтовним розміром 0,12 га., та на яку позивач просить надати дозвіл.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, не можуть бути підставою для визнання неправомірними дій Коростишівської міської ради щодо ненадання дозволу на виготовлення документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, вказаних у рішенні від 27.04.2015 року, оскільки вказані вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами.

Також суд не вбачає неправомірність дій відповідача щодо позбавлення ОСОБА_1 права присутності при розгляді заяви, оскільки позивачем не зазначено конкретно яку заяву повинен розглянути відповідач. Тому й підстави для зобов'язання Коростишівської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 в його присутності відповідно до норм чинного законодавства відсутні.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Коституцією та законами України.

Згідно статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Частиною 1 статті 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Згідно пункту 34 частини першої ст.26 Закону № 280/97-ВР, на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.

Частиною 1 ст.6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною третьою ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у звязку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитися у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу та встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Окрім того, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015р. № К/800/19498/15 зазначено, що відсутність порушеного права, встановленого при розгляді справи по суті, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, навіть якщо цей акт прийнято з порушенням закону.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта ст.70 КАС України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У ході судового розгляду справи позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про порушення його права у зв'язку з виданням оскаржуваного рішення міської ради. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.19, 144 Конституції України, ст.ст.24, 26, 33 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст.2, 3, 6, 11 ,14, 17, 71, 122, 158, 159, 160-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради, третя особа - відділ Держгеокадастру в Коростишівському районі про визнання неправомірним рішення Коростишівської міської ради, зобов'язання Коростишівської міської ради до вчинення дій, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Коростишівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні, можуть оскаржити постанову з дня одержання копії.

Суддя Т.З.Пасічний