Справа № 806/2679/15
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Кривенди О.В.,

суддів: Гриціва М.І., Прокопенка О.Б., -

розглянувши заяву представника ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах підопічної ОСОБА_3, - ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах підопічної ОСОБА_3, до Державної фіскальної служби України, Володарсько-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС про зобов'язання вчинити дії по вилученню інформації,

в с т а н о в и в:

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 30 липня 2015 року позов задовольнив частково.

Житомирський апеляційний адміністративний суд постановою від 10 вересня 2015 року постанову суду першої інстанції скасував та прийняв нову - про відмову у задоволенні позову.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 22 грудня 2016 року рішення суду апеляційної інстанції залишив без змін.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_4 6 лютого 2017 року звернувся до Верховного Суду України із заявою про її перегляд з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

У заяві ОСОБА_4 посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, що регулюють питання обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків. Зокрема, зазначає про різне, на його думку, застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними.

На обґрунтування заяви додано копії рішень Вищого адміністративного суду України від 3 лютого та 12 березня 2015 року (справи №№ К/800/62326/14, К/9991/270/11 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Проте аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права.

Так, у рішеннях наданих для порівняння суд касаційної інстанції вирішував спори, які виникли в період дії Закону України від 22 грудня 1994 року № 320/94-ВР «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» (який був чинний до 1 січня 2011 року; далі - Закон № 320/94-ВР) та Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів, затвердженого спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року № 602/1226 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2004 року за № 1345/9944; чинного до 20 січня 2011 року; далі - Порядок). При цьому цей суд дійшов висновку про те, що у випадку, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це органи державної податкової служби, з Реєстру підлягає виключенню вся інформація про таку особу, а не лише її ідентифікаційний номер, оскільки положення пункту 1.3 Порядку суперечать положенням Закону № 320/94-ВР, який має вищу юридичну силу, та не передбачає облік таких громадян за серією та номером паспорта.

Тоді як в оскаржуваному рішенні спірні правовідносини виникли після набрання чинності Податковим кодексом України (далі - ПК) та Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 грудня 2013 року № 779 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2013 року № 2211/24743; далі - Положення), і суд касаційної інстанції зазначив, що як стаття 70 ПК так і Положення передбачають, що облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта громадянина України без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Отже, питання обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, до набрання чинності ПК (1 січня 2011 року) та після має різне правове регулювання.

Наведене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої ОСОБА_4 заяви.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах підопічної ОСОБА_3, до Державної фіскальної служби України, Володарсько-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС про зобов'язання вчинити дії по вилученню інформації за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кривенда
Судді: М.І. Гриців О.Б. Прокопенко