Справа № 308/10668/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Київ К/800/26773/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Стародуба О.П.,
Швеця В.В., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 грудня 2013 року позов задоволено. Скасовано постанову державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Семенова В.В. від 17 червня 2013 року про відкриття виконавчого провадження по справі ВП № 38486178. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області відкликати із міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції вимогу про сплату недоїмки № Ф-1185У від 17 травня 2013 року стосовно ОСОБА_4 Зобов'язано міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції винести постанову про закриття справи ВП № 38486178 та повернути виконавчий документ стягувачеві.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 грудня 2013 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року та залишити в силі постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 грудня 2013 року.

Управлінням Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, відповідач просить таку залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

З лютого 1992 року позивач отримує пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

17 травня 2013 року Управлінням Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області відносно ОСОБА_4 було сформовано вимогу № Ф-1185У про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) в сумі 1116,99 гривень, яка після невиконання останнім у добровільному порядку була направлена на примусове виконання до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

Постановою державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції від 17 червня 2013 року (ВП № 38486178) відкрито виконавче провадження з виконання вказаної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області недоїмки в сумі 1116,99 гривень.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність вимоги Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області від 17 травня 2013 року № Ф-1185У про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, на підставі якої державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області недоїмки в сумі 1116,99 гривень, оскільки позивач хоча і отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно Закону № 2262-XII, однак він досяг пенсійного віку, а тому відповідно до вимог законодавства він звільнений від сплати єдиного внеску і може сплачувати єдиний внесок виключно добровільно.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію за вислугу років у відповідності до Закону № 2262-XII, не звільняються від сплати єдиного внеску.

Так, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 7 липня 2011 року № 3609-VI, які набрали чинності 6 серпня 2011 року) особи, зазначені у пункті 4 частини 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналізуючи цю норму права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з її буквального змісту, оскільки наведене регулювання не має очевидної алогічності, суперечності, двозначності.

Отже, право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в аналізованій нормі - пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, у тому числі на тих, які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, яке здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску до відповідних страхових фондів і не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.

На відміну від пенсій за віком, правила призначення пенсій за вислугу років регламентуються Законом № 2262-ХІІ.

Статтею 8 зазначеного Закону передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За змістом статті 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Таким чином, вказаним Законом фактично визнається той факт, що пенсії, передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV та Законом № 2262-ХІІ, є різними державними пенсіями. Відмінність зумовлена юридичними та фактичними підставами призначення цих видів пенсій та джерелами фінансування.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України на підставі аналізу зазначених норм права дійшла висновку, що положення частини 4 статті 4 Закону № 2464-VІ не поширюються на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-XII, незважаючи на можливе досягнення ними загального пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком.

За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи та висновку апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Стародуб О.П.

Швець В.В.