Справа № 813/3704/16
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року Справа № 813/3704/16

10 год. 33 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача Бойко Н.І.,

від відповідача не прибув,

від третьої особи 1 не прибув,

від третьої особи 2 Хомин О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області про визнання незаконним і скасування рішення Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Барком», Дрогобицька районна державна адміністрація Львівської області.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся Заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області з позовом до Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Барком», Дрогобицька районна державна адміністрація Львівської області, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення сесії Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області № 62 від 07.06.2016 року щодо передачі в оренду земельних часток (паїв), власники яких померли, а спадкоємці не прийняли спадщини загальною площею 17,9835 га терміном на 360 днів, ТОВ "Барком" за межами населеного пункту.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.06.2016 року Броницькою сільською радою прийнято рішення № 62, яким погоджено в надання в оренду земельні частки (паї), власники, яких померли, а спадкоємці не прийняли спадщини загальною площею 17,9835 га, терміном на 360 днів ТОВ «Барком» за межами населеного пункту. Вказаним рішенням також передбачено, що сільський голова має звернутись до Дрогобицької РДА щодо передачі в оренду ТОВ «Барком» не витребуваних земельних часток (паїв). На переконання позивача, сільська рада приймаючи оскаржуване рішення вийшла за межі компетенції передбаченої ст. 12 Земельного кодексу України та порушила у зв'язку з цим інтереси держави у відповідних земельних правовідносинах. У зв'язку з тим, що відсутній орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, позивач звернувся до суду за захистом державних інтересів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

Відповідно до пояснень, долучених до матеріалів справи зазначено, що з метою запобігання забруднення та без господарського використання земель, а також несанкціонованого використання невитребуваних земельних ділянок (паїв) підприємством ТОВ «Барком» та з метою покращення соціально-економічного розвитку с. Брониця рішенням сільської ради від 07.06.2016 року № 62 надано погодження для надання в оренду вказаному підприємству, яке орендує землі у пайовиків с. Брониця, не витребувані землі померлих жителів (пайовиків) с. Брониця та рекомендовано сільському голові звернутись до Дрогобицької РДА щодо передачі в оренду даних земельних ділянок. Броницький сільський голова від імені ради угод з вказаним підприємством щодо передачі в оренду не витребуваних земельних ділянок (паїв) померлих громадян не укладав.

Враховуючи, що рішенням № 62 від 07.06.2016 року Броницька сільська рада не надала в оренду земельні ділянки (паї) за межами населеного пункту, а тільки погодила, оскільки дані земельні ділянки знаходяться на території Брониківської сільської ради, тому вважає, що сільська рада не вийшла за межі своєї компетенції та інтереси держави у відповідних земельних відносинах не порушила.

ТОВ «Барком» у судове засідання явки уповноваженого представника не забезпечила, про дату, час і місце судового засідання повідомлене належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавало.

В судових засідання представник третьої особи проти позову заперечив, вважає його необґрунтованим, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник Дрогобицької районної адміністрації підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити повністю.

З врахуванням строків розгляду справи, визначених ст. 122 КАС України, а також приписів ст. 128 та ч. 6 ст. 71 КАС України, суд продовжив розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи 1, на основі наявних доказів.

Суд заслухав пояснення представників сторін, третьої особи, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Броницька сільська рада Дрогобицького району Львівської області 07.06.2016 року прийняла рішення № 62 «Про погодження щодо надання в оренду не витребувані земельні ділянки (паї), землі померлих громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель пайового фонду», відповідно до якого вирішено погодити надання ТОВ «Барком» в оренду терміном на 360 днів не витребувані земельні ділянки (паї), землі померлих громадян загальною площею 17,9835 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель пайового фонду згідно з додатком; Броницькому сільському голові звернутись до Дрогобицької районної державної адміністрації щодо передачі в оренду ТОВ «Барком» не витребуваних земельних часток (паїв), зазначених в п. 1 цього рішення; ТОВ «Барком» до моменту укладення з Дрогобицькою районною державною адміністрацією договору оренди землі вносити плату за користування землею у розмірі 1100,00 грн., але не менше 7% від грошової оцінки земельних ділянок /а.с.12-13/.

16.08.2016 року за № 04/13-1661 вих.16 заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області звернувся, зокрема, до голови Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області про надання інформації:

- перелік земельних паїв на території сільських (селищних) рад, власники яких померли, зазначивши площу земель, їх місцезнаходження, ПІП померлого власника, чи зверталась рада до суду та чи існують судові рішення про визнання спадщини відумерлою, надавши відповідні копії рішень судів;

- чи приймались радами рішення про надання вказаних земельних паїв, вланики яких померли, іншим особам, суб'єктам підприємницької діяльності, надавши відповідні копії рішень рад /а.с.9/.

Згідно з відповіддю № 02-13/266 від 26.08.2016 року на вказаний запит надано наступну інформацію з переліком земельних паїв на території Броницької сільської ради, власники яких померли - 8 осіб (2,1149 га; 3,1122 га; 2,4789 га; 1,7301 га; 2,2021 га; 1,6873 га; 1,9096 га; 2,7484 га); Броницька сільська рада до суду не зверталась, не було судових рішень про визнання спадщини відумерлою. Броницькою сільською радою прийнято рішення № 62 від 07.06.2016 року «Про погодження щодо надання в оренду не витребувані земельні ділянки (паї), землі померлих громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель пайового фонду» /а.с.11/.

31.08.2016 року Дрогобицька місцева прокуратура звернулась, зокрема, до голови Броницької сільської ради про надання інформації про знаходження земельних ділянок, переданих в оренду, за межами населеного пункту чи ні, нормативно-грошову оцінку, надавши підтверджуючі документи, зокрема, між Броницькою сільською радою та ТОВ «Барком» (згідно з рішенням сільської ради № 62 від 07.06.2016 року), а також належно завірені копії договорів оренди укладених між радами та вищезгаданими суб'єктами підприємницької діяльності, зазначивши коли і під яким номером зареєстровано у журналі реєстрації договорів оренди даних земельних ділянок відповідних селищних та сільських рад, або зазначити, що вони не укладені /а.с.10/.

Згідно з відповіддю від 15.09.2016 року «Про надання інформації» Броницька сільська рада повідомила. Що не витребувані земельні ділянки (паї), землі померлих громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва знаходяться за межами населеного пункту с. Брониця Дрогобицького району Львівської області /а.с.14/.

Вважаючи рішення Броницької сільської ради щодо передачі в оренду земельних часток (паїв), власники яких померли, а спадкоємці не прийняли спадщину загальною площею 17,9835 терміном на 360 днів ТОВ «Барком» за межами населеного пункту незаконним, у даних правовідносинах відсутній орган уповноважений державою здійснити звернення до суду, оскаржуване рішення порушує норми земельного та цивільного законодавства, позивач звернувся в інтересах держави з даним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з ч. 3 ст. 6 КАС України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Конституцією України, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 131-1, передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

При цьому, згідно з п. 1 Розділу ХІІІ Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII виконання згаданої функції здійснюється прокуратурою виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Право на звернення прокурора або його заступника до окружного адміністративного суду в інтересах держави передбачено ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 60 КАС України.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Суд погоджується з твердженням позивача про відсутність органу уповноваженого на звернення до адміністративного суду з відповідним позовом до органу місцевого самоврядування, що у взаємозв'язку з необхідністю врегулювання земельних відносин та відносин у сфері врегулювання об'єктів історико-культурного призначення зумовлює повноваження прокуратури на звернення до суду.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

Згідно з ч. 2 ст. 60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У зв'язку з відсутністю органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, прокурор звернувся до суду за захистом державних інтересів у статусі позивача.

З огляду на викладене вище, прокурор звернувся до суду у порядку, спосіб та з підстав, передбачених чинним законодавством, як позивач.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 5 Конституції України передбачено, що народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічні за змістом положення містить ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21 травня 1997 року (далі - Закон №280/97-ВР).

Конституцією України, зокрема ст. 140, визначено місцеве самоврядування як право територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

У ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України зазначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п.п. «а», «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Таким чином, законодавством передбачено, що прийняттю рішення про надання земельної ділянки у користування передує надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Частиною 10 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються затвердженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилученням земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); наданням земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Відповідно до ч. 13 ст. 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Слід звернути особливу увагу на той факт, що Броницькою сільською радою всупереч вимогам чинного законодавства прийнято оскаржуване рішення без проведення процедури визнання спадщини відумерлою в порядку, передбаченому ст.1277 Цивільного Кодексу України. Так, відповідно до вказаної статті, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою.

Відповідно до ст. 1283 Цивільного Кодексу України в населених пунктах, де немає нотаріуса, відповідні органи місцевого самоврядування з власної ініціативи або за заявою спадкоємців вживають заходів щодо охорони спадкового майна. Охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Згідно ст.145 Конституції України, права органів місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Згідно ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Відповідно до п.5 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99, у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування, якою є оскаржуване у даному випадку рішення сесії, є актом одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС України).

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення сесії Броницької сільської ради № 62 від 07.06.2016 року є протиправним та слід скасувати.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2, 6-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Броницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області № 62 від 07.06.2016 року «Про погодження щодо надання в оренду невитребовані земельні ділянки (паї), землі померлих громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель пайового фонду».

3. Судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягувати.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 24.02.2017 року.

Суддя Кравців О.Р.