Справа № 349/813/16а,2а/349/22/16
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Справа № 876/9733/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Закрпатської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови №1045/30514/16 від 06.07.2016 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України (далі МК України) та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що має постійне місце проживання в Естонії. Дана обставина документально підтверджується видом на проживання, виданим департаментом поліції і прикордонної охорони 16 квітня 2013 року. Згідно вищезазначеного документа ОСОБА_1 є довготривалим резидентом ЄС. За національністю він росіянин. Вид на проживання дійсний до 16 квітня 2018 року. Транспортний засіб згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований в Естонії. У свідоцтві про реєстрацію зазначене місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1, де постійно проживає. Таким чином він є нерезидентом, оскільки є фізичною особою іноземцем, який має постійне місце проживання за межами України. При перетині кордону будучи особою, яка не є фахівцем в області права, пред'явив тимчасову посвідку на проживання в Україні, а не вищезазначений документ, який підтверджує його статус громадянина-нерезидента.

Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року позов задоволено. Суд виходив з того, що згідно ст. 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у переміщенні в зоні діяльності однієї митниці - п'ять діб.

Тимчасове ввезення громадянами - нерезидентами на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідними документами. Дані положення закріплені у ст. 380 МК України.

У ст. 4 п. 33 МК України дано визначення нерезидента.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має право на постійне місце проживання за межами України, а саме АДРЕСА_1, транспортний засіб зареєстровано в Естонії.

Отже позивач є нерезидентом, а саме фізичною особою - іноземцем, який має постійне місце проживання за межами України в силу вимог ст. 380 МК України йому дозволено ввезення транспортного засобу для особистого користування строк на один рік.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання маються на те, що позивач вчинив порушення передбачене ч.3 ст. 470 МК України, позаяк перевищив більше 10 діб встановлений ст. 95 МК України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем.

Висновок суду щодо визнання громадянина ОСОБА_1 нерезидентом є таким, що не відповідає чинному законодавству.

При перетині митного кордону України, громадянин Росії ОСОБА_1 до митного контролю надав тимчасову посвідку на постійне проживання на території України за адресою АДРЕСА_2. Дана посвідка підтверджує, що вказаний громадянин має постійне місце проживання на території України, що підтверджується реєстрацією державним органом України та видачею відповідного документа, а тому він підпадає під визначення п. 50 ст. 4 МК України - резидент. Відтак, митне оформлення автомобіля було здійснено в митному режимі «транзит».

Крім того, згідно п.п. 11 наказу Державної митної служби від 17.11.2005 року № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортного засобу, що переміщується громадянами України через митний кордон України», визначено пакет необхідних документів, які слід пред'явити в подібній ситуації і позивачем надано тимчасову посвідку на постійне місце проживання в Україні, а не на документи на які покликався позивач і суд.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вбачає її аргументованою.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставина справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 28 квітня 2016 року ввіз автомобіль «Мерседес Бенц» реєстраційний номер республіки Естонія НОМЕР_1 на митну територію України через митний пост «Рава Руська» Львівської митниці ДФС у митному режимі транзит. 17.06.2016 року при виїзді з території України на нього було складено протокол про порушення митних правил у якому зазначено, що він не вивіз вказаний автомобіль за межі митної території України у визначений ст.95 МК України строк, перевищив його більш ніж на 10 діб. З накладеним на нього адміністративним стягненням не погоджується з тих підстав, що він є особою нерезидентом згідно ст.4 п.33.пп.в Митного кодексу України, а за ст.380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

17 червня 2016 року головним державним інспектором відділу митного оформлення №4 м/п «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС Величко О.В. було складено протокол №1045/30514/16 про порушення ОСОБА_1 митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України.

За наслідками розгляду протоколу 06 липня 2016 року заступником начальника Закарпатської митниці ДФС Каращенком А.І. у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, винесено постанову №1045/30514/16 в справі про порушення митних правил, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Копію протоколу та постанови відправлено ОСОБА_1 поштою 08.07.2016 року, що підтверджується відбитком штемпеля на конверті.

Статтею 90 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч. 2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Так, частиною 1 статті 380 МК України встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно ст. 4 МК України резиденти - фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном; нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1, громадянин Росії, має Тимчасову посвідку на постійне проживання в Україні, видана 18.02.2010 року Рогатинським РВ УМВСУ у Львівській області серія НОМЕР_2, що діє безстроково. Згідно із вказаною посвідкою ОСОБА_1 приїхав в Україну у 2009 році з Росії та має місце прописки за адресою: АДРЕСА_2.

Отже, в силу ст. 4 МК України ОСОБА_1, являється резидентом, тому до нього не може застосовуватися приписи ч. 1 ст. 380 МК України.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198 п.3 ч.1, 202, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України задоволити.

Скасувати постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року по справі № 349/813/16а та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 23.02.2017 року.