Справа № 824/858/16-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/858/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

23 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Сапальової Т.В. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування відмову відповідача від 19.10.2016 р. №30/10819, якою позивачу відмовлено у задоволенні рапорту, щодо звільнення його в запас Збройних Сил України відповідно до п. "в" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" та зобов'язання відповідача задовольнити рапорт позивача від 10.10.2016 р., зареєстрованого групою документального забезпечення 11.10.2016 р. за №7/1898, щодо звільнення його в запас Збройних Сил України відповідно до п. "в" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

01 грудня 2016 року Чернівецький окружний адміністративний суд прийняв постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені завчасно і належним чином, а відтак судом апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України розглянуто справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю -доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, 25.07.2014 р. між позивачем та Чернівецьким прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України укладено контракт про проходження служби в Державній прикордонній службі України з 01.08.2014 р. по 26.04.2019 рік.

Протягом періоду з 20.11.2014 р. по 11.10.2016 р. позивач неодноразово звертався до відповідача з рапортами про звільнення в запас у зв'язку з виходом на пенсію.

Згідно наданих відповідей на подані рапорти позивача, Чернівецьким прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України роз'яснювалось, що задоволення рапорту про звільнення є неможливим, оскільки граничний вік перебування на військовій службі в особливий період становить граничний вік перебування в запасі другого розряду, що становить - 60 років.

Вказані обставини слугували підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (Закон №2232).

Частиною 6 ст. 2 Закону №2232 визначено види військової служби, а саме: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Однією з особливостей служби за контрактом є його строковість, однак це не означає, що контракт не може бути припинено достроково.

Згідно із п.2 ч. 9 ст. 23 Закону №2232 у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Статтею 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-ХІ1 "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (Закон №3543) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною проводиться відкрито чи приховано.

Також, визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період змінюються також строки військової служби. Зокрема, для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону №2232 у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім певних випадків.

Такі випадки визначені в ст. 26 Закону №2232-XII (з 25.03.2014 року доповнено новою частиною восьмою згідно із Законом України від 19.09.2013 року №589-VII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 27.03.2014 року №1169-VII). Зокрема, у разі настання особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці-жінки, які мають дітей віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, а також військовослужбовці, визнані за станом здоров'я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №2232-ХІІ звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом здійснюється на підставах, передбачених ч. 6 цієї статті, що кореспондується з п. 267 Указу Президента України від 29.12.2009р. №1115/2009 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України" (Положення №1115/2009).

Пунктом 305 Положення №1115/2009 передбачено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

Згідно із п. 306 Положення №1115/2009 у разі оголошення мобілізації:

1) військовослужбовці, які перебувають у цей час на військовій службі, звільненню в запас не підлягають, крім військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов'язані, призвані на збори до органів Держприкордонслужби, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження начальників відповідних органів Держприкордонслужби. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу органу Держприкордонслужби, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку чи в запас з підстав, передбачених пунктом «є» частини шостої або пунктом «є» частини сьомої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»;

2) усі відпустки військовослужбовців, крім відпусток для лікування у зв'язку з хворобою, з вагітністю та пологами, відпусткою по догляду за дитиною, припиняються. Військовослужбовці, які перебувають у відпустках, зобов'язані негайно повернутися до місця проходження військової служби;

3) військовослужбовці, які перебувають у відрядженні, зобов'язані за узгодженням з посадовими особами, у розпорядження яких вони прибули, негайно повернутися до органів Держприкордонслужби, в яких вони проходять військову службу;

4) заміна військовослужбовців, які проходять військову службу в місцевостях з установленими строками служби, а також на посадах, для яких установлений граничний строк перебування, припиняється;

5) військовослужбовці, які переміщуються на інші посади згідно з відповідними планами, а також військовослужбовці, призвані на військову службу із запасу до органів Держприкордонслужби, приступають до виконання обов'язків за посадами з моменту призначення на них.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач не належить до жодної із категорій осіб, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України №2232-ХІІ, якою встановлені виключні випадки, у яких військовослужбовці звільняються під час дії особливого періоду з військової служби. Будь-якого документального підтвердження належності до таких осіб позивачем не надано.

Враховуючи те, що на момент розгляду даної судової справи, Президентом України питання про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом не вирішувалось, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач при наданні відмови у задоволенні рапорту позивача, щодо звільнення його в запас Збройних Сил України відповідно до п. "в" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року, у постанові Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2015 року у справі №800/582/14 та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 травня 2016 року у справі №К/800/35542/15.

З огляду на вищезазначене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом першої інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Сапальова Т.В. Боровицький О. А.