Справа № 591/6675/16-а
Суддя: Грищенко О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/6675/16-а
Провадження № 2-а/591/133/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого - судді Грищенко О.В., секретаря Чмуневич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми спр аву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому раніше призначеної пенсії за вислугу років з 1 червня 2015 року під час роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії без проведення утримань з пенсії, починаючи з 02.04.2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що з 22 квітня 2014 року йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 80% від розміру середньомісячної заробітної плати. У листопаді 2016 року після звернення до відповідача з листом він дізнався, що з 01 квітня 2015 року виплату пенсії йому було припинено. У зв'язку з його перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплата пенсії була поновлена з 02.04.2015 та по теперішній час виплачується у зменшеному розмірі (85% призначеного розміру), оскільки позивача вважають працюючим, але фактично не працюючим на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру». З відповіді відповідача на звернення позивача вбачається, що оскільки він перебуває на посаді прокурора, то на думку Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області, підстави для виплати йому призначеної пенсії взагалі відсутні. На момент перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, виплата йому пенсії здійснюється у розмірі 85 відсотків призначеного розміру та її виплата у повному розмірі буде забезпечена тільки після надання трудової книжки із записом про звільнення з роботи.

Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, пояснив суду, що про порушення свого права він дізнався після отримання відповіді управління на своє письмове звернення в листопаді 2016 року, тому строк звернення з цим позовом до суду вважає не пропущеним. Пояснив також, що відповідачем невірно трактуються вимоги ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки цією нормою передбачено, що пенсія виплачується у зменшеному розмірі (85% призначеного розміру) у період роботи особи та інших посадах/роботах, тобто не в органах прокуратури, а в період роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», пенсія взагалі не виплачується. Отже, у відповідача відсутні підстави для зменшення йому розміру пенсії.

З наданих суду пояснень представника відповідача, вбачається, що він посилається на ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», та у зв'язку з цим, посилаючись на відсутність підстав у перерахунку позивачу пенсії, просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Суд, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач є пенсіонером та з 22 квітня 2014 року отримує пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 80% заробітної плати без обмеження максимального розміру. 24.11.2016 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про проведення перерахунку пенсії, без утримання з неї 15% як працюючому пенсіонеру, але згідно з листом відповідача від 02.12.2016 року, йому відмовлено в задоволенні заяви. (а.с.13, 14).

Позивачу надана довідка від 21.11.2016 року № 150, з якої вбачається, що розмірі пенсії з грудня 2015 р. по жовтень 2016 р. зменшений на 15% як працюючому пенсіонеру (а.с.15).

З довідки прокуратури Сумської області від 05.12.2016 року № 11-1279-вих16 вбачається, що ОСОБА_1 працює в органах прокуратури на прокурорській посаді з липня 1997 року по теперішній час. З 02 квітня 2015 року ОСОБА_1 заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася у зв'язку з його перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.16).

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Положеннями статті 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013(справа №21-348а1), від 17.12.2013 (справа №21-445а13), від 06.10.2015 (провадження №127/11720/14-а).

У рішенні Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13.05.2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Конституційний суд України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження, а саме: звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

У п. 3.4 рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2007 від 18.06.2007 із питань невиплати заробітної плати пенсіонерам зазначено «Конституція України не допускає будь-яких обмежень у правах громадян за ознаками майнового стану, зокрема в залежності від отримання працюючими пенсіонерами заробітної плати...».

Частиною 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що особам, на яких поширюється дія цього Закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, пенсія не виплачуються. У період роботи особи та інших посадах/роботах пенсії, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановлено для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» поновлюється у повному обсязі.

На даний час у редакції ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, на яку посилається відповідач, відсутні положення, що регулюють обмеження виплати пенсії з 01 квітня 2015 року. Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 року регулювалися суспільні відносини у сфері пенсійного забезпечення, передбачені ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у 2015 році. Законом України № 911-VIII від 24.12.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - у 2016 році. Це два окремих Закони і вони регулюють суспільні відносини у пенсійній сфері у різні проміжки часу, відносно різного кола осіб, в залежності від періоду виникнення спірних правовідносин. Діючий Закон № 911-VIII від 24.12.2015 року в частині обмеження виплат пенсії не може застосовуватися до осіб, яким пенсія призначена відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 04.10.2014 № 1697-VII та ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII до 1 січня 2016 року.

Водночас, Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», на яку в своїй відповіді посилається відповідач, внесено зміни, а саме: п.29 «У частині п'ятнадцятій статті 86 Закону України «Про прокуратуру»: абзаци перший і другий викласти в такій редакції:

"15. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року:

особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються";

в абзаці четвертому цифри "2016" замінити цифрами "2017".

У вказаному Законі відсутня будь-яка вказівка щодо дії вказаного Закону до кола осіб, яким вже призначено пенсію. Отже, вказані норми Закону не можуть бути застосовані до позивача, оскільки пенсію йому призначено 22.04.2014, тобто до набуття чинності вказаних змін, які суттєво обмежують права, передбачені статтями 43, 46, 48 Конституції України на пенсійне забезпечення.

Питання невиплати пенсій працюючим пенсіонерам, незалежно від часу їх призначення, вказані у п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Відповідно до ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 2 березня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України, «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Такі ж зміни було внесено до ч. 15 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII.

Станом на 1 квітня 2015 року займана позивачем посада дійсно давала право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату йому пенсії з 1 квітня 2015 року.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, Законом України «Про прокуратуру». Тобто фактично тимчасово із зазначеної дати і до остаточного законодавчого врегулювання, даний вид пенсії не призначається.

Разом з тим, норми Закону України «Про прокуратуру», які регулюють порядок призначення пенсії або довічного грошового утримання працівників прокуратури у відставці, не були змінені у встановленому законодавством порядку.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цими Законами не призначаються.

На даний час особам, які підпадають під дію Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року займана позивачем посада не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відпали передбачені ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 04.10.2014 № 1697-VII та ч. 15 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII підстави для невиплати йому пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону.

В той же час, як зазначено вище, у Законі від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який регулює виплату пенсій працюючим пенсіонерам з 01 січня по 31 грудня 2016 року положення щодо невиплати пенсій особам, яким вона уже призначена - відсутні.

Також у своєму зверненні від 24.11.2016 позивач просив відповідача перерахувати та забезпечити виплату пенсії в повному обсязі, оскільки з 02.04.2015 по теперішній час він перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і не отримує з місця роботи заробітної плати. В підтвердження цього, ним отримано довідку прокуратури Сумської області. Про відсутність нарахування йому заробітної плати та будь-яких доходів відповідачу також було відомо з індивідуальних відомостей про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку на підставі пункту 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/22-1.

Проте, відповідачем також невірно трактовано норму Закону, а саме «частиною 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що у період роботи особи та інших посадах/роботах пенсії, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановлено для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» поновлюється у повному обсязі». Такої норми, яка б охоплювала період з 02 квітня 2015 року по теперішній час, немає в жодному законі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI, які передбачають, до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

На даний час Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Відповідно до вимог ст. 18 цього Закону на позивача, як прокурора, поширюються обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, визначені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Зокрема ст. 7 цього Закону забороняє займатися іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю.

Вищенаведені правові норми та відсутність нарахування заробітної плати та будь-яких доходів свідчать, що положення ч.15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» не можуть поширюватися на позивача, оскільки діяльність на даній посаді не пов'язана з отриманням доходу. Посилання відповідача на те, що він на час звернення вважається працюючим, але фактично не працює на посаді, яке дає право на призначення пенсії відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», є безпідставним.

Виходячи з викладеного, з 01 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про прокуратуру», підлягає відновленню у повному, призначеному раніше, обсязі у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. Крім цього з 02 квітня 2015 року пенсія, призначена позивачу відповідно до Закону України «Про прокуратуру», підлягає виплаті у повному, призначеному раніше обсязі. у зв'язку з відсутністю підстав для її зменшення. Дії відповідача щодо відмови у задоволенні звернення ОСОБА_1 із зазначених підстав є не правомірними.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень підлягають стягненню судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 9, 98-100, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 раніше призначеної йому пенсії за вислугу років з 01.06.2015 року під час роботи на посаді, що дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», а також щодо відмови у перерахунку та виплаті йому пенсії у повному розмірі з 02 квітня 2015 року.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 без проведення утримань 15% з пенсії, починаючи з 02.04.2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів в порядку, передбаченому ч.2 ст. 186 КАС України, з подачею копії скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В.Грищенко