Справа № 818/1478/16
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 р.Справа № 818/1478/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2016р. по справі № 818/1478/16

за позовом Територіального управління Державна судова адміністрації України в Сумській області

до Конотопського міськрайонного суду Сумської області третя особа ОСОБА_1

про скасування наказу,

ВСТАНОВИЛА:

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі - позивач ) звернулося до суду із адміністративним позовом до Конотопського міськрайонного суду Сумської області (далі - відповідач) , 3-тя особа ОСОБА_1 в якому просить скасувати наказ №26-6 від 03.10.2016р. «Про відрахування зі штату суддів суду ОСОБА_1» в частині виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород.

Свої вимоги мотивує тим, що станом на день прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення ОСОБА_1, зокрема 22.09.2016р., діяла норма Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ від 07.07.2010р., яка не передбачала права на отримання вихідна допомоги судді у зв'язку з відставкою, така норма була відсутня. Станом на 30.09.2016р. набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-УШ, який передбачає право отримати вихідну допомогу. При цьому, на думку позивача, при винесенні відповідачем наказу про відрахування з посади судді 03.10.2016р. неправомірно було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги на підставі ст. 143 Закону Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-УІИ, враховуючи те, що звільнення відбулося до набрання чинності 30.09.2016р. цього Закону. Також представник позивача зазначає, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі до бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, а виплата, яка зазначена в спірному наказі не передбачена кошторисом суду.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 року адміністративний позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до Конотопського міськрайонного суду Сумської області про скасування наказу - задоволено.

Скасовано наказ Конотопського міськрайонного суду Сумської області №26-6 від 03.10.2016р. "Про відрахування зі штату суддів суду ОСОБА_1" в частині виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород.

Третя особа, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на посаді судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

У відповідності до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 року №1600- VIII, зокрема, ОСОБА_1, суддю Конотопського міськрайонного суду Сумської області відповідно до п. п. 2,3,9 частини 5 ст. 126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді.

Згідно наказу Голови Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03.10.2016р. №26-6 «Про відрахування зі штату суддів суду ОСОБА_1» відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VIII «Про звільнення суддів» з 03.10.2016р. було відраховано ОСОБА_1 з посади судді. Також п. 2 зазначеного наказу вирішено виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі трьох місячних суддівських винагород.

Не погодившись з викладеним позивач звернувся до суду з позовом в якому просив скасувати наказ №26-6 від 03.10.2016р. «Про відрахування зі штату суддів суду ОСОБА_1» в частині виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород.

Задовольняючи позовні вимоги судом зроблено висновок, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (тобто станом на 22.09.2016р.).Законом №2453, який діяв на час прийняття Верховною Радою України постанови №1600-VIII, виплата такої допомоги суддям при звільненні не була передбачена.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 року №1600-УШ, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області відповідно до п. 9 частини 5 ст. 126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Порядок призначення чи обрання суддею і умови забезпечення суддів визначаються виключно Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів», які передбачають особливості забезпечення функціонування судової влади.

Відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Відповідно до ч. 1 статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 (в редакції станом на 22.09.2016р.) (далі - Закон №2453) суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції..

У відповідності до приписів ст. 120 Закону №2453 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до ч. З ст. 122 Закону №2453 повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Так, ч. 1 ст. 122 Закону №2453 визначено порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, визначається цим Законом та Регламентом Верховної Ради України.

Законом України від 10 лютого 2010 року N 1861-VI затверджено Регламент Верховної Ради України (далі - Регламент).

Статтею 138 Регламенту передбачено порядок прийняття постанов та інших актів Верховної Ради.

Зокрема, ч. 2 даної статті передбачено, що постанови Верховної Ради приймаються з конкретних питань з метою здійснення її установчої, організаційної, контрольної та інших функцій. Такі постанови Верховної Ради набирають чинності з дня їх прийняття, якщо інше не передбачено самою постановою.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку Постанова Верховної Ради України «Про звільнення суддів» № 1600- VIII набрала законної сили саме 22.09.2016р. в день її прийняття Верховною Радою України.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/201З висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально - побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Отже, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно - правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення третьої особи, якими не передбачалась виплата такої допомоги суддям при звільненні .

Таким чином, колегія суддів зазначає, що звільнення позивача з займаної посади здійснено постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин Закону України Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-УШ, що набрав чинності після звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не було правових підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги в розмірі трьох місячних судівських винагород.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги ТУ ДСА в Сумській області є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2016р. по справі № 818/1478/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Калиновський В.А.
Повний текст ухвали виготовлений 27.02.2017 р.