Справа № 591/5835/16-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 р. Справа № 591/5835/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного інспектора будівельного нагляду Управління Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області Білокопитова Івана Васильовича на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 29.12.2016р. по справі №591/5835/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Головного інспектора будівельного нагляду Управління Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області Білокопитова Івана Васильовича

про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного інспектора будівельного нагляду Управління Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області Білокопитова Івана Васильовича, в якому просив:

- поновити строк оскарження постанов по справі про адміністративне правопорушення;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 18.10.2016 року № 254 по справі про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 18.10.2016 року № 256 по справі про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем;

- стягнути з відповідача витрати на розгляд справи.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувані постанови у справі про адміністративне правопорушення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було порушено встановлений законом порядок, зокрема, не було надано для ознайомлення та підпису відповідні протоколи про адміністративне правопорушення, а також не повідомлено про час та місце розгляду справи, що позбавило можливості особисто прийняти участь у її розгляді. Крім того, протоколи про адміністративне правопорушення були складені 12.09.2016 року, а оскаржувані постанови винесені 18.10.2016 року, тобто майже через півтора місяці.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 29.12.2016 року позов задоволено.

Поновлено строк оскарження постанов відповідача від 18.10.2016 року № 254, №256 по справі про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного інспектора будівельного нагляду УДАБІ Сумської області Білокопитова І.В. від 18.10.2016 року №254 по справі про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного інспектора будівельного нагляду УДАБІ Сумської області Білокопитова І.В. від 18.10.2016 року №256 по справі про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем.

Провадження по справі закрито.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень УДАБІ Сумської області витрати по сплаті судового збору у сумі 1102 грн. 40 коп.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 29.12.2016 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на правомірність встановлених за наслідком проведених перевірок висновків перевіряючих про порушення позивачем вимог діючого законодавства.

Представником позивача надано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що Головним інспектором будівельного нагляду УДАБІ Сумської області Білокопитовим І.В. проведено позапланову перевірку об'єкта будівництва «Перший багатоквартирний житловий будинок та трансформаторна підстанція по АДРЕСА_3 (другий пусковий комплекс)» з питань достовірності даних наведених у декларації про готовність об'єкта до експлуатації №СМ 81 від 12.07.2016 року Управління капітального будівництва та дорожнього господарства СМР, АДРЕСА_1 та ТОВ БВКК «ОСОБА_2», АДРЕСА_2, за наслідками якої складено Акт №519 від 12.09.2016 року в якому зафіксовано відповідні порушення.

Доказів оскарження правомірності проведння перевірки матеріали справи не містять та сторонами під час розгляду справи надано не було.

12.09.2016 року Головним інспектором будівельного нагляду УДАБІ Сумської області Білокопитовим І.В. складено протоколи про адміністративне правопорушення №519-ПО/1 та №519-ПО/2. У вказаних протоколах зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 27.09.2016 року о 10.00. у приміщенні УДАБІ Сумської області за адресою м.Суми, вул.Шишкарівська, 9, 5 поверх.

18.10.2016 року Головним інспектором будівельного нагляду УДАБІ Сумської області Білокопитовим І.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №254, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено штраф у розмірі 1700 грн. Підставою для накладення адміністративного стягнення, слугували висновки відповідача про факт внесення забудовником ТОВ БВКК «ОСОБА_2» недостовірних даних в п.10 Інформації про проектну документацію, в даному пункті зазначено наказ №171-к від 01.07.2014 р, не дивлячись на те, що зміни №155/22.01-15 до містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки №85/22.01-15 від 26.04.2014 р. датовані 20.11.2014 року. Своїми діями забудовник порушив вимоги п.16 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених Постановою КМУ №466 від 13.04.2011 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», відповідно до якого замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об'єкта до експлуатації, за експлуатацію об'єкта без зареєстрованою декларації або сертифіката.

Також, 18.10.2016 року Головним інспектором будівельного нагляду УДАБІ Сумської області Білокопитовим І.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №256, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 грн. Підставою для накладення адміністративного стягнення, слугували висновки відповідача про те, що на об'єкті «перший багатоквартирний житловий будинок та трансформаторна підстанція по АДРЕСА_3 (2-й пусковий комплекс) забудовник ТОВ БВКК «ОСОБА_2» виконав будівельні роботи по благоустрою прибудинкової територій з відхиленням від проектної документації, розробленої ТОВ БВКК «ОСОБА_2» Інститут «Сумигорстройпроект», а саме: не влаштував передбачені проектною документацією майданчик господарський для сушки білизни та майданчик господарських для сушки килимів, зони озеленення, парковочні місця.

Вказані постанови були направлені позивачу засобами поштового зв'язку 25.10.2016 року та отримані 28.10.2016 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями поштових конвертів та супровідних листів УДАБІ Сумської області, із відповідними штампами про їх отримання.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю вказаних постанов звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано під час розгляду справи доказів на підтвердження правомірності власних дій при розгляді справ про адміністративне правопорушення відносно позивача, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, а оскаржувані постанови протиправними та підлягають скасуванню. Також суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі та стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат по сплаті судового збору.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності та забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону (п. 2 ч.4 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об'єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право притягати посадових осіб об'єктів нагляду до відповідальності за вчинені правопорушення відповідно до закону (п. 2 ч. 12 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно положень ст. 244-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 188-42).

Від імені органів державного архітектурно-будівельного контролю розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право, серед іншого, головні інспектори будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі - щодо об'єктів, розташованих на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, за межами населених пунктів та в межах населених пунктів, в яких не утворено органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 188-42).

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати особи, уповноважені на проведення перевірок під час здійснення ними архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96 1 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 188 42).

На підставі вищевказаних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач є повноважним суб'єктом, який є розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із критеріїв оцінки рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які викладені в ч. 3 ст. 2 КАС України, суб'єкти владних повноважень для реалізації своїх функції повинні діяти з дотримання встановленої законом процедури прийняття рішення; з використанням повноваження з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між буд-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахування права особи на участь у процесі; прийняття рішення своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи оскаржувані постанови про накладення адміністративного стягнення на відповідність положенням ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені статтею 33 КУпАП, за приписами якої воно накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст. 246 КУпАП).

Згідно статті 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Про вчинення адміністративного правопорушення, як це передбачено частиною першою статті 254 КУпАП, складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, зміст якого повинен відповідати вимогам статті 256 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.ч. 2-4 ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення №519-ПО/1 від 12.09.2016 року, він не містить підпису особи, яка притягається до адміністративної відповідальності або запису про відмову особи від його підписання. Відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про необхідність ознайомлення з протоколом. Вказаний у протоколі запис щодо повідомлення телефонограмою від 12.09.2016 р. про необхідність явки для ознайомлення та підписання матеріалів перевірки, не є належним доказом виконання відповідачем встановленого законом обов'язку щодо повідомлення особи, оскільки не містить жодної інформації та доказів на підтвердження, кого саме викликалось телефонограмою, хто викликав та підписував телефонограму, за яким номером телефону та час, коли вона була передана.

Протокол про адміністративне правопорушення №519-ПО/2 від 12.09.2016 року також не містить підпису особи, яка притягається до адміністративної відповідальності або запису про відмову особи від його підписання. Запис у протоколі про неприбуття особи для ознайомлення та підписання протоколу колегія суддів до уваги не приймає, оскільки жодних доказів повідомлення особи ані протокол, ані матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 277-2 КУпАП визначений порядок повідомлення про розгляд справи. Так, згідно частини першої вищенаведеної статті Кодексу передбачено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Матеріали справи не містять та відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Слід зауважити, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення відповідних постанов про накладення адміністративного стягнення без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за відсутності доказів своєчасного її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема права користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Також, згідно ч.1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані постанови винесені 18.10.2016 року, тобто більш ніж через місяць з дня складання відповідних протоколів (12.09.2016 року).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 КУпАП, штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно оскаржуваних постанов позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., однак застосування такого розміру адміністративного стягнення відповідачем з покликанням на обставини справи, характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, відповідно до ст.33 КУпАП, не обґрунтовано.

Обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зазначені в статті 280 КУпАП, зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, розглядаючи таку справу, орган повинен забезпечити законність при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 7 КУпАП.

Статтею 287 КУпАП закріплено право особи оскаржити постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення" від 24 червня 1988 року № 6, розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини та докази, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваних постанов не було дотримано вимоги КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про правомірність виявлених порушень, колегія суддів вважає такими, що не впливають на правомірність винесення оскаржуваних постанов, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав під час судового розгляду справи належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання ним встановленої законом процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що є наслідком їх скасування у судовому порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що постанови головного державного інспектора будівельного нагляду УДАБІ Сумської області Білокопитова І.В. від 18.10.2016 року №254 та №256 по справі про адміністративне правопорушення, є протиправними та підлягають скасуванню.

З приводу строків звернення до суду із даним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із даним позовом 04.11.2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 вищенаведеної статті Кодексу, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Таким чином, враховуючи, що позивач не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, доказів повідомлення його про розгляд справи надано не було, а також приймаючи до уваги дату отримання позивачем оскаржуваних постанов (28.10.2016 року), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду із даним позовом.

Разом з тим, надійшовши вірного висновку щодо поновлення позивачу строку звернення до суду із даним позовом, визнання протиправними та скасування постанов головного державного інспектора будівельного нагляду УДАБІ Сумської області Білокопитова І.В. від 18.10.2016 року №254 та №256 по справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо закриття провадження по справі та стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень УДАБІ Сумської області витрат по сплаті судового збору у сумі 1102 грн. 40 коп., виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає рішення про скасовування постанови і закриває справу (п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП).

Положеннями статті 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, серед іншого, скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що винесення постанови судом про закриття провадження у справі про адміністративні порушення може мати місце лише у випадку розгляду такої справи судом.

Підстави для закриття провадження у справі, встановлені ст.157 КАС України, вичерпні і розширеному застосуванню не підлягають.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що закриття провадження у справі про адміністративні порушення не входить до повноваження адміністративного суду під час розгляду справи за правилами КАС України, а тому рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження по справі є незаконним та підлягає скасуванню, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні вказаної частини позовних вимог.

З приводу задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень УДАБІ Сумської області витрати по сплаті судового збору у сумі 1102 грн. 40 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Порядок розподілу судових витрат визначений статтею 94 КАС України, відповідно до частини 1 якої встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Порядок та розмір сплати судового збору визначений Законом України "Про судовий збір" від 14.07.2011 року № 3674-VI.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судовий збір", платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Разом з тим, питання справляння судового збору, крім Закону України "Про судовий збір", регулюється іншим законодавством.

Так, відповідно до частини четвертої статті 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Відповідно правового висновку Верховного Суду України, сформованого у постанові від 13.12.2016 року по справі №21-1410а16 визначено, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КпАП, статей 2, 3, 4 Закону № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. КпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується.

В даному випадку позивач оскаржує постанови головного державного інспектора будівельного нагляду УДАБІ Сумської області Білокопитова І.В. від 18.10.2016 року №254 та №256 по справі про адміністративне правопорушення, а тому не має встановленого законом обов'язку щодо сплати судового збору.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань УДАБІ Сумської області на користь позивача витрат по сплаті судового збору у сумі 1102 грн. 40 коп.

Позивач в даному випадку не позбавлений права на звернення до суду першої інстанцію із відповідною заявою про повернення помилково сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань УДАБІ Сумської області на користь позивача витрат по сплаті судового збору у сумі 1102 грн. 40 коп. є незаконним та підлягає скасуванню, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Зарічного районного суду м. Суми від 29.12.2016р. по справі №591/5835/16-а в частині задоволення позовних вимог про закриття провадження по справі та стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області витрат по сплаті судового збору у сумі 1102 грн. 40 коп. не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні вказаної частини позовних вимог.

В іншій частині постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного інспектора будівельного нагляду Управління Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області Білокопитова Івана Васильовича задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 29.12.2016р. по справі №591/5835/16-а скасувати в частині задоволення позовних вимог про закриття провадження по справі та стягнення на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області витрат по сплаті судового збору у сумі 1102 грн. 40 коп.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині постанову Зарічного районного суду м. Суми від 29.12.2016р. по справі №591/5835/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений 27.02.2017 р.