Справа № 310/7934/16-а(2-а/310/689/16)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Черткова Н.І.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2017 рокусправа № 310/7934/16-а(2-а/310/689/16)
Приміщення суду за адресою: м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 р. у справі №310/7934/16-а(2-а/310/689/16) за позовом ОСОБА_2 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідача), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в меншому розмірі, без урахування половини строку навчання за денною формою в Українській державній юридичній академії;

- зобов'язати відповідача зарахувати в стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання, 1/2 строку навчання за денною формою в Українській державній юридичній академії з 01.09.1989 року по 30.06.1994 року, що становить 1(один) рік 5 (п'ять) місяців,

- зобов'язати відповідача, починаючи з 04 жовтня 2016 року, нараховувати та виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру, з урахуванням вже сплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона відповідно до Указу Президента України від 25 грудня 2004 року була призначена на посаду судді Бердянського міськрайонного суду, приступивши до виконання своїх обов'язків з 10 лютого 2005 року. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року №1600-VIIІ «Про звільнення суддів», у зв'язку з подачею заяви про відставку, її повноваження судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області були припинені та наказом голови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №54-к від 03 жовтня 2016 року вона відрахована зі штату Бердянського міськрайонного суду. На підставі подання Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року №16-02/6055 та документів, необхідних для призначення щомісячного довічного утримання, їй з 04.10.2016 року було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 17400 грн., що становить 80% від суддівської винагороди.

Відповідачем не було зараховано до суддівського стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання половину терміну навчання на денній формі в Українській юридичній академії (на час вступу на навчання - Харківський юридичний інститут), де вона навчалася в період з 01.09.1989 року по 30.06.1994 року та 1/2 часу навчання складає 2 роки 05 місяців. Позивач вважає, що їй повинно було призначено щомісячне довічне грошового утримання у розмірі 84 % від суддівської винагороди, оскільки вона має стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання 22 роки 10 місяців та 29 днів.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії відповідача щодо встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в меншому розмірі, без урахування половини строку навчання за денною формою в Українській державній юридичній академії.

Зобов'язано відповідача зарахувати позивачу в стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання, 1/2 строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії з 01.09.1989 року по 30.06.1994 року, що становить 1(один) рік 5 (п'ять) місяців.

Зобов'язано відповідача, починаючи з 04 жовтня 2016 року, нараховувати та виплачувати позивачу, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру, з урахуванням вже сплачених сум.

Стягнуто з Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст.159 КАС України щодо законності та обгрунтованості, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що 04.10.2016 року розпорядженням Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позивачу призначено довічне грошове утримання в розмірі 17400,00 грн. При призначенні вказаного утримання використовувалися надані позивачем документи, в тому числі й розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якого вона працювала суддею з 10.02.2005 року по 03.10.2016 р., тобто, 11 років 7 місяців та 25 днів.

Згідно пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідально до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

З урахуванням вимог наведеної норми Закону, відсотковий розмір довічного грошового утримання суддів для позивача складає 80% суддівської винагороди, в грошовому відображенні 17400,00 грн., оскільки передбачене абзацом 2 наведеної норми закону збільшення на два відсотки грошового утримання судді настає лише після досягнення суддею 20 повних років роботи на посаді судді.

Окрім того, при призначенні довічного грошового утримання позивачу до стажу позивача було зараховано навчання за денною формою в Українській державній юридичній академії з 01.09.1989 року по 30.06.1994 року (1/2 часу навчання).

Щодо стягнення з відповідача судового збору судом першої інстанції не було враховано, що судові витрати стягуються з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, тобто з коштів Державного або місцевого бюджетів.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що ОСОБА_2 з 10.02.2005 року працювала суддею Бердянського міськрайонного Запорізької області.

Згідно постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 р. № 1600-VIII «Про звільнення суддів» позивач була звільнена з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку та наказом голови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.10.2016 р. №54-к на підставі вказаної постанови Верховної Ради України її відраховано зі штату суду.

Згідно направленого Бердянським міськрайнним судом Запорізької області до Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області подання та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, складає 22 роки 10 місяців і 29 днів, з яких: 2 роки 5 місяців - 1/2 терміну навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті (на час закінчення навчання - Українська державна юридична академія), 8 років 10 місяців 06 днів - робота на посаді помічника прокурора Бердянського району Запорізької області та 11 років 07 місяців 23 дні - на посаді судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Відповідно до отриманого позивачем 19.10.2016 року письмового повідомлення за підписом заступника начальника Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області, їй з 04.10.2016 року було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 17400 грн., обчисленого з посадового окладу 21750,00 грн., що складає 80% суддівської винагороди.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів». Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

У відповідності до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Відповідно до статті 111 Закону України №2453-VI від 07.07.2010 року (в редакції чинні на час звернення до відповідача із заявою про відставку) суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно із статтею 120 цього Закону суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Стаття 135 Закону №2453- VI передбачає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України №2453-VI (в первісній редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Отже право на відставку у судді за положеннями Закону України №2453-VI може виникати лише за умови наявності стажу роботи на посаді судді, або прирівняного до нього згідно вимог статті 135 цього Закону. Однак, таке право не підлягає обмеженню, якщо воно вже набуте, ще до набрання чинності Закону №2453-VI.

Тобто, при визначенні позивачу розміру довічного грошового утримання, відповідачем не враховано, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми законодавства, які діяли на зазначений період часу.

До набрання чинності Законом України №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862).

Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XІI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865, доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року №545, встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Надаючи аналіз вказаних положень, судді які були призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Закону України №2453-VI зберігають порядок визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим законом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2016 року, справа №800/463/15, який у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України має бути врахований судом при застосуванні наведених норм права.

З трудової книжки позивача вбачається, що в період з 01.09.1989 року по 30.06.1994 року позивач навчалася на денній формі в Українській державній юридичній академії (на час вступу на навчання - Харківський юридичний інститут), 03 квітня 1996 року по 09 лютого 2005 року працювала на посаді помічника прокурора Бердянського району Запорізької області, з 10.02.2005 року по 22.09.2016 року працювала на посаді судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з 10.02.2005 року по 22.09.2016 року.

Таким чином, загальний стаж роботи судді, що дає їй право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 22 роки 10 місяців 29 днів, з яких: 11 років 07 місяці 23 дні стажу роботи на посаді судді, 8 років 10 місяців 06 днів стажу роботи в органах прокуратури та половина строку навчання за денною формою в Українській державній юридичній академії, що становить 2 роки 5 місяців 00 днів.

Необхідність зарахування позивачу половини строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії до стажу роботи на посаді судді також підтверджено у рішенні Вищої ради юстиції від 19.09.2016 року №2612/0/15-16 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку».

Посилання апелянта на те, що позивачу до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання було зараховано половину строку навчання за денною формою в Українській державній юридичній академії, що становить 2 роки 5 місяців 00 днів спростовуються наявним в матеріалах справи розпорядженням від 03.11.2016 року №821224, з якого вбачається, що позивачу зараховано лише 11 років 07 місяці 23 дні стажу судді, 8 років 10 місяців 08 днів роботи в органах прокуратури.

Необхідно зазначити, що за правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 р. в справі №21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що позивач має стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання - 22 роки 10 місяців 29 днів, що дає їй право на отримання довічного грошового утримання судді у розмірі 84 % відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а тому дії Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області щодо встановлення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди є протиправними, а позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Доводи апелянта щодо необхідності стягнення судових витрат з коштів Державного або місцевого бюджетів є необґрунтованими, оскільки в силу приписів ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, а не за рахунок Державного або місцевого бюджетів.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді адміністративного позову судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За наведених обставин судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 р. у справі №310/7934/16-а(2-а/310/689/16) за позовом ОСОБА_2 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва