Справа № 814/2083/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2083/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.12.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП від 19.09.2016 року №264 о/с про звільнення з поліції за ст.77 ч.1 п.4 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, поновлення на посаді слідчого Очаківського відділу ГУНП в Миколаївській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що у ГУ НП в Миколаївській області не проводилась жодна реорганізація або скорочення штатів, крім того в штаті ГУ НП є багато вакансій, однак під час вирішення питання про звільнення позивачу не було запропоновано жодну з них, що суперечить вимогам Закону України "Про Національну поліцію" та КЗпПУ, тому вважає наказ про його звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.12.2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №264 о/с від 19.09.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20.09.2016 року по 06.12.2016 року у сумі 9515,12 гривень, без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак в судове засідання вони не з'явилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 07.11.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

02.03.2016 року атестаційною комісією № 1 ГУ НП в Миколаївській області ухвалене рішення про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

24.03.2016 року наказом начальника ГУ НП в Миколаївській області №53 о/с ОСОБА_1 було звільнено з поліції через службову невідповідність, на підставі висновків атестаційної комісії №1 від 02.03.2016 року.

01.07.2016 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №814/728/16 наказ №53 від 24.03.16 визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді слідчого Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

15.07.2016 року наказом ГУ НП в Миколаївській області №184 о/с на підставі постанови МОАС від 01.07.16, позивача поновлено на посаді слідчого Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

23.07.2016 року ОСОБА_1 попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у зв'язку зі скороченням тимчасових штатів.

19.09.2016 року наказом начальника ГУ НП в Миколаївській області №264 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.4 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки відповідачем реорганізація чи скорочення штатів не проводились, а лише заміна тимчасового штатного розпису на постійний, позивачу не було запропоновано жодної іншої посади, як в постійному штаті ГУ НП в Миколаївській області так і в іншому органі чи підрозділі поліції, а висновкам атестаційної комісії від 02.03.2016 року раніше вже було надано оцінку в мотивувальній частині постанови МОАС від 01.07.2016 року по справі №814/728/16, як протиправним.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 68 Закону у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 вказаного Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Зазначені норми права вказують на те, що у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів звільненню підлягають не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

Тобто виходячи з викладеного колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Окрім цього частиною 2 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" передбачається право поліцейського бути призначеним у разі скорочення його посади на іншу посаду у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відповідно до п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, у статті 3 Кодексу законів про працю України закріплено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Особливості праці членів кооперативів та їх об'єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, інвалідів надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю.

Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Судом апеляційної інстанції враховується, що Законом України «Про Національну поліцію» не врегульовано процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Дана позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року у справі №21-8а15.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, частиною 2 цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП закріплено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При цьому, Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріалами справи не підтверджується зміна в організації праці Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, пов'язана зі скороченням чисельності або штату працівників.

З матеріалів справи встановлено, що реорганізація у ГУ НП в Миколаївській області не відбувалась. Замість 3263 посад тимчасового штату, уведено не меншу кількість посад постійного штату.

Встановлена законодавством можливість зміни штатного розкладу територіального органу поліції з одночасним затвердженням іншого, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню поліцейських на посади за новим штатним розкладом. Це зобов'язання ГУ НП в Миколаївській області не виконало, трудові гарантії позивача як працівника порушені.

Крім того докази пропонування позивачу інших посад та доказів відмови від запропонованих посад в матеріалах справи відсутні, таких доказів не надано і апелянтом до суду апеляційної інстанції.

Також відповідно до вимоги ч. 5 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію", за якою переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

З матеріалів справи встановлено, що з урахуванням зазначеного положення Закону, підставою звільненні ОСОБА_1 при реорганізація штатів, Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області були враховані висновки атестаційної комісії від 02.03.2016 року про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Однак судова колегія суду апеляційної інстанції вважає необґрунтованими такі доводи апелянта та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.07.2016р. по справі №814/728/16 було надано оцінку зазначеному висновку атестаційної комісії. Судом задоволено позов ОСОБА_1, скасовано наказ про звільнення його з поліції саме з мотивів того, що атестація позивача проведена всупереч вимогам Закону, висновки про його службову невідповідність необґрунтовані та протиправні.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те , що оскільки в резолютивній частині постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.07.2016р. не скасовано протокол атестаційної комісії від 02.03.2016 року ОП №15.00004256.0021787, а лише в описовій частині визнано його необґрунтованим, то зазначений протокол є легітимним, оскільки атестація поліцейського - це система юридичних фактів, юридично значущих умов, яка включає в себе багато елементів (включення поліцейського до списків осіб, що підлягають атестації, збір інформації про поліцейського, складання ним тестів, проходження поліграфу, співбесіди, а також видання наказу про його звільнення з поліції), які разом утворюють фактичний (юридичний) склад.

Звільнення позивача, яке відбулося лише 24.03.2016 року, є останнім елементом фактичного (юридичного) складу атестації. Лише з цього моменту настали його юридичні наслідки. А тому оскарження ОСОБА_1 наказу про звільнення, є одночасним оскарженням всього юридичного складу, у тому числі його елементів, які передували виданню наказу та були його підставами.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.07.2016 року по справі №814/728/16 не лише визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 24.03.2016 року, а й надано оцінку підставам звільнення - процедурі атестації та висновкам атестаційної комісії, які відповідно до мотивувальної частини постанови є такими, що суперечать законодавству.

Посилання апелянта на відсутність судового рішення про скасування висновків атестаційної комісії, які, на його думку, заважають позивачу подальшому проходженню служби в поліції свідчить про те, що реальними підставами звільнення у цьому випадку є не реорганізація чи скорочення штатів, а намагання апелянта повторно звільнити поліцейського за результатами атестації, ігноруючи при цьому висновки суду викладені в постанові Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.07.2016 року про протиправність такого звільнення.

З огляду на викладене, оскільки Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області реорганізація чи скорочення штатів фактично не проводилась, а лише замінено тимчасовий штатний розпис на постійний, в матеріалах справи відсутні докази пропозицій ОСОБА_1 іншої посади або відмови його від запропонованих посад та враховуючи те, що висновкам атестаційної комісії від 02.03.2016 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.07.2016 року вже була надана юридична оцінка, судова колегія суду апеляційної інстанції вважає вмотивованими висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим до адміністративного позову запереченням, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.12.2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик