Справа № 826/92/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

20 лютого 2017 року 08:15 справа №826/92/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "ДАТАГРУП"
доМіжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ДАТАГРУП" (далі по тексту - позивач, ПрАТ "ДАТАГРУП") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі по тексту - відповідач, МГУ - ЦО), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 жовтня 2015 року №, № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/92/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 12 травня 2016 представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; за спільним клопотанням представників сторін на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення МГУ - ЦО від 21 жовтня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пунктом 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України ПрАТ "ДАТАГРУП" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 7 475 579,00 грн., в тому числі за основним платежем - 4 983 719,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 491 860,00 грн.;

Відповідно до податкового повідомлення-рішення МГУ - ЦО від 21 жовтня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пунктом 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ПрАТ "ДАТАГРУП" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 6 984 963,00 грн., в тому числі за основним платежем - 4 656 642,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 328 321,00 грн.;

Відповідно до податкового повідомлення-рішення МГУ - ЦО від 21 жовтня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пунктом 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ПрАТ "ДАТАГРУП" зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 184 371,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 07 жовтня 2015 року №54/28-10-42-10/31720260 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ "ДАТАГРУП" () з питань правильності обчислення та своєчасності сплати до державного бюджету податку на прибуток та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Сібол" () за період 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем: пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік в сумі 4 656 642,00 грн. та завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування на загальну суму за 2014 рік - 184 371,00 грн.; пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 4 983 719,00 грн., в тому числі за січень - 2013 року - 507 082,00 грн.; за лютий 2013 року - 403 891,00 грн.; за березень 2013 року - 403 891,00 грн.; за квітень 2013 року - 953 691,00 грн.; за травень 2013 року - 541 341,00 грн.; за червень 2013 року - 541 341,00 грн.; за липень 2013 року - 541 341,00 грн.; за серпень 2013 року - 541 341,00 грн.; за вересень 2013 року - 137 450,00 грн.; за жовтень 2013 року - 137 450,00 грн.; за листопад 2013 року - 137 450,00 грн.; за грудень 2013 року - 137 450,00 грн.

Зазначені порушення мотивовані неправомірним включенням до складу витрат вартості товарів по взаємовідносинам із ТОВ "Сібол" та безпідставним включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість, виходячи з наступного: згідно з матеріалами кримінального провадження №0000055, що розслідується третім відділом кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у місті Києві, ТОВ "Сібол" укладало з контрагентами правочини, що порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків; підприємство не знаходиться за юридичною адресою та подало декларацію з податку на прибуток за 2013 рік з нульовими показниками; у ТОВ "Сібол" відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності (основні фонди, трудові ресурси); на думку відповідача, ТОВ "Сібол" здійснювало діяльність, спрямовану на надання податкової вигоди третім особам; за результатами аналізу ланцюга постачання згідно АІС "Податковий блок" встановлено невідповідність номенклатури приданих товарів та отриманих послуг ТОВ "Сібол" номенклатурі товарів та послуг, поставлених ПрАТ "ДАТАГРУП". Наведена інформація, за твердженням відповідача, свідчить про відсутність здійснення реальних господарських операцій.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення оскільки господарські операції підтверджені первинними документами та податковими накладними, а ПрАТ "ДАТАГРУП" дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту з податку на додану вартість .

Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ПрАТ "ДАТАГРУП" з його контрагентом - ТОВ "Сібол"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що за результатами тендерної процедури закупівлі, яка діє на підприємстві, між ПрАТ "ДАТАГРУП" (замовник) та ТОВ "Сібол" (виконавець) укладено договори №АТ-2412 від 24 грудня 2012 року та №АТ-2618 від 30 грудня 2013 року, відповідно до яких виконавець зобов'язався надати послуги по технічному обслуговуванню обладнання замовника - комплектне обладнання (системи) автоматичної телефонної станції (апаратні засоби і програмне забезпечення), які діють як єдина комплексна система, що належить замовнику/використовується ним у господарській діяльності. До складу послуг з технічного обслуговування входить зокрема: консультування відповідних працівників замовника гарячою лінією, плановий огляд обладнання та модулів для виявлення зовнішніх пошкоджень; діагностування стану з'єднувальних ліній в приміщеннях, де встановлене обладнання; аналіз файлу помилок та збоїв в роботі обладнання, усунення накопичених несправностей; програмне тестування проблем, що виникли; усунення збоїв у роботі обладнання та пошкоджень.

У з додатку №1 до договору наведено перелік обладнання (автоматичних телефонних станцій), щодо яких мають виконуватись по технічному обслуговуванню на ділянках у містах України.

Відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт виконавець виконав обумовлені договором роботи протягом квітня-грудня 2013 року та січня 2014 року та виписав позивачу податкові накладні на загальну суму 9 071 700,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 1 786 850,00 грн.

Між ПрАТ "ДАТАГРУП" (замовник) та ТОВ "Сібол" (виконавець) укладено договір №ТО-2501/2013 на технічне обслуговування ліній зв'язку від 25 січня 2013 року, за умовами якого виконавець приймає на себе зобов'язання по виконанню робіт з технічного обслуговування оптичних волокон, які належать замовнику у волоконно-оптичному кабелі на ділянках, згідно з переліком, що міститься у додатку №1 до цього договору. Роботи з технічного обслуговування включають в себе зокрема догляд за технічним станом ліній зв'язку та підтримання його на нормативному рівні за рахунок технічного обслуговування, виконання поточних ремонтних робіт та профілактики можливих пошкоджень; утримання кабельно-каналізаційних споруд або кабелів під надлишковим повітряним тиском; приймання в експлуатацію збудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих ЛКС, виконання періодичних лінійних робіт.

Згідно з додатком №1 до договору роботи з технічного обслуговування виконувались на ділянках по місту Києву.

Відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт виконавець виконав обумовлені договором роботи протягом січня-серпня 2013 року та виписав позивачу податкові накладні на загальну суму 19 386 778,88 грн., у тому числі податок на додану вартість 3 231 129,81 грн.

Крім того, між ПрАТ "ДАТАГРУП" (покупець) та ТОВ "Сібол" (постачальник ) укладено договір поставки від 28 січня 2013 року №ПО- 2101/2013 та договір придбання обладнання від 28 січня 2013 року №ПО-2801/2013, за умовами яких постачальник зобов'язався поставити та передати товар у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити вартість товару.

Згідно з накладними від 31 січня 2013 року №3009 та від №30086 та податковими накладними від 31 січня 2013 року №30009 та №30086 постачальник поставив позивачу комутатори та модулі на загальну суму 619 146,00 грн. у тому числі податок на додану вартість 103 191,00 грн.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд встановив, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин (видаткові накладні), відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь контрагентів у виконанні обумовлених поставок.

З приводу ж посилання відповідача на відсутність у договорах поставки умов поставки, строки та форму оплати товару суд зазначає, що зазначена обставина не впливає на податковий облік спірних господарських операцій.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем товарів з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, ПрАТ "ДАТАГРУП" здійснює діяльність у сфері зв'язку; позивач отримав ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації серії АЕ №286112 на здійснення діяльності з надання послуг міжнародного фіксованого телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання каналів електрозв'язку на всій території України, ліцензію Національної комісії з питань регулювання зв'язку України серії АД №032986 на здійснення діяльності з надання послуг фіксованого міжміського телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації технічних мереж і надання каналів електрозв'язку на території Автономної Республіки Крим, м. Київ, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Київської, Миколаївської, Рівненської, Харківської, Хмельницької та Черкаської областей.

В акті перевірки встановлено, що ПрАТ "ДАТАГРУП" налічує 14 структурних підрозділів, станом на 01 липня 2015 року загальна чисельність працюючих склала 3107 осіб.

Як зазначено у довідці позивача від 20 червня 2016 року №32622/1, ПрАТ "ДАТАГРУП" має розгалужену телекомунікаційну систему, що не поступається за технічними характеристиками сучасним мережам провідних країн Європейського союзу; лінійно-кабельні споруди телекомунікаційної мережі станом на 2013 рік складались з 7 тис. км кабельних ліній зв'язку у містах України та більше 11 тис. км міжміської мережі, колодязів кабельної сигналізації - 875 шт., протяжність кабельної каналізації становить 91 км.

Позивач пояснює, що у зв'язку зі значним обсягом лінійно-кабельних споруд, частина функцій з обслуговування ліній зв'язку було передано за договором ТОВ "Сібол".

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що послуги по технічному обслуговуванню і товари замовлялись та придбавались у ТОВ "Сібол" з метою виконання зобов'язань позивача щодо надання телекомунікаційних послуг перед замовниками, зокрема такими як ДП ВАТ "Київхліб" "Хлібокомбінат", ВАТ "УБР".

На підтвердження реальності господарських операцій та мети придбання товарів та послуг для провадження господарської діяльності позивач надав до суду копії наступних документів: господарські договори виконання робіт та поставки товарів з додатками до них, акти приймання-передачі послуг, накладні, податкові накладні, декларації про відповідність продукції вимог Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання щодо операцій придбання; господарські договори щодо надання телекомунікаційних послуг, акти прийому-передачі цифрових каналів, акти на внутрішнє переміщення обладнання, акти прийому-передачі обладнання, довідки про відсутність скарг абонентів, про використання обладнання та щодо каналоутворюючого обладнання; бухгалтерські довідки щодо обліку обладнання та активів на балансі підприємства, ліцензії на здійснення господарської діяльності у сфері зв'язку.

Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного здійснення господарських операцій вказує, що ПрАТ "ДАТАГРУП" здійснювало витрати на придбання у ТОВ "Сібол" товарів та послуг для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам із ТОВ "Сібол".

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ "Сібол" було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на дані податкової звітності постачальника щодо відсутності інформації про трудові ресурси, складські приміщення, транспорт та устаткування, тому зазначене є лише припущенням контролюючого органу та не підтверджується будь-якими доказами.

Помилковими є також твердження відповідача про відсутність здійснення господарських операцій, зроблене на підставі отриманої податкової інформації щодо порушень по ланцюгу постачання вимог оподаткування, виходячи з того, що зазначені обставини не підтверджується належними доказами, а ймовірні порушення постачальником та його контрагентами податкового чи іншого законодавства не створюють юридичних наслідків для добросовісного покупця.

У матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а, відтак, правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім постачальником.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання товарів з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України у цій частині є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток та зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування - протиправним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Судом встановлено вище, що придбання позивачем у ТОВ "Сібол" товарів і послуг безпосередньо пов'язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ТОВ "Сібол", було зареєстроване як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мало право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до приписів статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Сіібол", тому, висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість - протиправним.

З матеріалів справи вбачається, що в ході розслідування кримінального провадження ЄРДР №0000044 за частинами першою, другою статті 205, частиною третьою статті 209, частинами другою, третьою статті 212 Кримінального кодексу України, призначено судово-економічну експертизу, проведення якої здійснювалось Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, згідно висновку якого, порушення податкового законодавства України, встановлені актом документальної перевірки МГУ - ЦО від 07 жовтня 2015 року №54/28-10-4210/31720260 документально не підтверджується.

Крім того, відповідно до постанови старшого слідчого з ОВС четвертого відділу слідчого управління кримінальних розслідувань ДФС України від 01 квітня 2016 року, копія якої міститься у справі, кримінальне провадження №0000044 в частині внесеного до ЄРДР за фактом ухилення від сплати податків службовими особами ПрАТ "ДАТАГРУП" за частинами другою, третьою статті 212 Кримінального кодексу України закрито, у зв'язку із відсутністю в діях осіб складу злочину.

Таким чином, на переконання суду, податкові повідомлення-рішення МГУ-ЦО від 21 жовтня 2015 року №, № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, МГУ-ЦО не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПрАТ "ДАТАГРУП" підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "ДАТАГРУП" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 21 жовтня 2015 року №, № та №3.

3.Присудити з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "ДАТАГРУП" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 219 673,70 грн. (двісті дев'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят три гривні сімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко