Справа № 806/2433/14
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року м. Київ К/800/48075/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Мороз Л. Л., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" до Житомирської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості та карток відмови, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 01 липня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У травні 2014 року Дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" (далі - ДП "Старокостянтинівський молочний завод") звернулось до суду з адміністративним позовом до Житомирської митниці Міндоходів, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 101060000/2014/300023/2 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/300022/2 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/300021/2 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/300059/1 від 04 лютого 2014 року;

- визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 101060000/2014/00031 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/00030 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/00029 від 20 січня 2014 року та № 101060000/2014/00070 від 04 лютого 2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що митна вартість під час митного оформлення товарів, які ввозились на територію України визначалась за основним методом, тобто за ціною договору (контракту). Разом з цим, відповідні відомості митної вартості заявлялися у деклараціях, до яких додавались усі необхідні документи для підтвердження ціни.

Застосувавши інший метод визначення митної вартості товарів ніж заявлений ДП "Старокостянтинівський молочний завод", відповідачем прийняті рішення про коригування митної вартості товарів, підставою для прийняття яких Житомирська митниця Міндоходів вважає, що у наданих для митного оформлення документах містяться розбіжності.

Позивач зазначає про відсутність підстав для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, оскільки декларантом одночасно з вантажними митними деклараціями було подано всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару зазначену в деклараціях.

Вважаючи, що такі дії та рішення контролюючого органу не відповідають вимогам чинного законодавства стосовно порядку митного оформлення товарів та застосування методів визначення митної вартості товарів, позивач звернувсь до суду з вимогою про визнання протиправними та скасування рішень Житомирської митниці Міндоходів.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 01 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У своїй касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Водночас, Житомирська митниця Міндоходів у запереченнях вказує на необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 грудня 2013 року між позивачем та компанією "DMK Deutsches Milchkontor GmbH" укладено контракт № 1812/13 щодо поставки молочних сухих продуктів, відповідно до пункту 1.3 якого передбачено, що кількість, асортимент, ціну, строки та умови поставки кожної партії товару вказуються у додаткових угодах, які є невід'ємною частиною даного контракту.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 18 грудня 2013 року до контакту № 1812/13 від 18 грудня 2013 року поставка товару здійснюється за умовами поставки DAP Житомир згідно з Incoterms-2010.

20 січня 2014 року на територію України ввезено товар, а саме:

- "молоко сухе знежирене - 20000 кг (у мішках по 25 кг нетто; у вигляді порошку, без додавання цукру або інших підсолоджувальних речовин). Партія № 695: вміст жирів: 0,41 %; вміст білків: 32,65 %; дата виробництва: 18.12.2013р. Країна виробництва - DE (Німеччина). Торговельна марка: Oldenburger. Виробник - DMK Deutsches Milchkontor GmbH", (вантажна митна декларація № 101060000/2014/000518);

- "молоко сухе знежирене - 20000 кг (у мішках по 25 кг нетто; у вигляді порошку, без додавання цукру або інших підсолоджувальних речовин). Партія № 15: вміст жирів: 0,48 %; вміст білків: 32,81 %; дата виробництва: 11.01.2014р. Країна виробництва - DE (Німеччина). Торговельна марка: Oldenburger. Виробник - DMK Deutsches Milchkontor GmbH", (вантажна митна декларація № 101060000/2014/000522);

- "молоко сухе знежирене - 20000 кг (у мішках по 25 кг нетто; у вигляді порошку, без додавання цукру або інших підсолоджувальних речовин). Партія № 16: вміст жирів: 0,75 %; вміст білків: 32,59 %; дата виробництва: 11.01.2014р. Країна виробництва - DE (Німеччина). Торговельна марка: Oldenburger. Виробник - DMK Deutsches Milchkontor GmbH", (вантажна митна декларація № 101060000/2014/000523).

Також, 04 лютого 2014 року ввезено на територію України товар, а саме: "молоко сухе у вигляді порошку, з вмістом жирів не більш як 1,5 мас. % без додавання цукру або інших підсолоджувальних речовин: арт. 5071 Молоко сухе знежирене - 20000 кг (у мішках по 25 кг нетто; у вигляді порошку). Партія № 17: вміст жирів: 0,56 %; дата виробництва: 12.01.2014р. Країна виробництва - DE (Німеччина). Торговельна марка: Oldenburger", (вантажна митна декларація № 101060000/2014/001228).

У вищенаведених деклараціях митна вартість товару вказана за основним методом, тобто за ціною договору.

На підтвердження вартості товарів декларантом подано контракт № 1812/13 від 18 грудня 2013 року, додаткову угоду № 1 від 18 грудня 2013 року до контакту № 1812/13 від 18 грудня 2013 року, відповідні інвойси (рахунки-фактури), банківські платіжні документи на оплату товару та транспортні документи.

Так, заявлена митна вартість товару по кожній вантажній митній декларації № 101060000/2014/000518, № 101060000/2014/000522, № 101060000/2014/000523 від 20 січня 2014 року та № 101060000/2014/001228 від 04 лютого 2014 року склала 67500,00 Євро.

Не погоджуючись із визначеною декларантом митною вартістю товару у вищезазначених деклараціях, контролюючим органом запропоновано додатково надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: виписку з бухгалтерської документації (оплата за попереднє оформлення, балансові документи, тощо); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

Однак, вищенаведені документи ДП "Старокостянтинівський молочний завод" не було надано.

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, органом доходів і зборів прийняті рішення про коригування митної вартості товарів № 101060000/2014/300023/2 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/300022/2 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/300021/2 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/300059/1 від 04 лютого 2014 року, у відповідності до яких митну вартість товару визначено за резервним методом.

Таким чином, прийняття Житомирською митницею Міндоходів оскаржуваних рішень слугувало збільшенням митних платежів, внаслідок чого митну вартість товару в чотирьох випадках скориговано з 67500,00 Євро до 68610,00 Євро.

Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності (в платіжному дорученні № 2 від 09 січня 2014 року, № 3 від 14 січня 2014 року, № 26 від 29 січня 2014 року, наданих в супровідних документах до вантажних митних декларацій, зазначено тільки реквізити зовнішньоекономічного контракту, що не дає змоги в повній мірі ідентифікувати оплату даних партій товарів. Разом з цим, підписи від імені продавця в інвойсах № 6485345 від 10 січня 2014 року, № 6486124 від 18 грудня 2013 року, № 6486127 від 14 січня 2014 року, № 6490690 від 23 січня 2014 року відрізняються від підпису продавця в контракті № 1812/13 від 18 грудня 2013 року), а також у зв'язку з неподанням декларантом на письмову вимогу органу доходів та зборів відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Коригування митної вартості товару слугувало підставою для видання карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 101060000/2014/00031 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/00030 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/00029 від 20 січня 2014 року та № 101060000/2014/00070 від 04 лютого 2014 року.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведення відповідачем як суб'єктом владних повноважень правомірність своїх дій щодо застосування іншого методу визначення митної вартості товару, ніж заявлений декларантом у вантажних митних деклараціях № 101060000/2014/000518, № 101060000/2014/000522, № 101060000/2014/000523, № 101060000/2014/001228.

Зазначена позиція була підтримана і Житомирським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною восьмою статті 257 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості про митну вартість товарів та метод її визначення.

Відповідно до частини другої статті 264 Митного кодексу України митна декларація та інші документи подаються до органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

В силу статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписами статті 53 Митного кодексу України обумовлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:

- декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що законодавством передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положень статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур"" від 15 лютого 2011 року, якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.

В силу частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За нормами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1)основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Так, контроль правильності визначення митної вартості товарів включає в себе контроль правильності обрання декларантом методу визначення митної вартості товарів.

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися, в тому числі шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до поданих ДП "Старокостянтинівський молочний завод" декларацій, поставка товару ввезеного на митну територію України здійснювалася на умовах DAP UA Житомир згідно з Incoterms-2010, що відповідає інвойсам № 6485345 від 10 січня 2014 року, № 6486124 від 18 грудня 2013 року, № 6486127 від 14 січня 2014 року, № 6490690 від 23 січня 2014 року.

З оскаржуваного рішення № 101060000/2014/300023/2 від 20 січня 2014 року вбачається, що митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності (в платіжному дорученні № 2 від 09 січня 2014 року зазначено тільки реквізити зовнішньоекономічного контракту, що не дає змоги в повній мірі ідентифікувати оплату даних партій товарів, а підписи від імені продавця в інвойсі № 6485345 від 10 січня 2014 року відрізняється від підпису продавця, зазначеного в контракті № 1812/13 від 18 грудня 2013 року).

Зі змісту оскаржуваного рішення № 101060000/2014/300022/2 від 20 січня 2014 року вбачається, що митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності (в платіжному дорученні № 3 від 14 січня 2014 року зазначено тільки реквізити зовнішньоекономічного контракту, що не дає змоги в повній мірі ідентифікувати оплату даних партій товарів, а підписи від імені продавця в інвойсі № 6486124 від 18 грудня 2013 року відрізняється від підпису продавця, зазначеного в контракті № 1812/13 від 18 грудня 2013 року).

Підставою прийняття рішення про коригування митної вартості №101060000/2014/300021/2 від 20 січня 2014 року також зумовлено розбіжностями у поданих документах, зокрема, в платіжному дорученні № 3 від 14 січня 2014 року зазначено тільки реквізити зовнішньоекономічного контракту, що не дає змоги в повній мірі ідентифікувати оплату даних партій товарів, а підписи від імені продавця в інвойсі № 6486127 від 14 січня 2014 року відрізняється від підпису продавця, зазначеного в контракті № 1812/13 від 18 грудня 2013 року.

В оскаржуваному рішенні № 101060000/2014/300059/1 від 04 лютого 2014 року зазначено, що митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності (в платіжному дорученні № 26 від 29 січня 2014 року зазначено тільки реквізити зовнішньоекономічного контракту, що не дає змоги в повній мірі ідентифікувати оплату даних партій товарів, а підписи від імені продавця в інвойсі № 6490690 від 23 січня 2014 року відрізняється від підпису продавця, зазначеного в контракті № 1812/13 від 18 грудня 2013 року).

Так, вищевказані розбіжності слугували виникненню сумнівів стосовно правильності зазначеної вартості та, як наслідок, видачі карток відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 101060000/2014/00031 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/00030 від 20 січня 2014 року, № 101060000/2014/00029 від 20 січня 2014 року та № 101060000/2014/00070 від 04 лютого 2014 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу, що наведені розбіжності підтверджуються матеріалами справи.

Так, з платіжних доручень, копії яких наявні в матеріалах справи не можна ідентифікувати щодо якої саме поставки товару було здійснено оплату, адже на виконання умов зовнішньоекономічного договору № 1812/13 від 18 грудня 2013 року, укладеного компанією "DMK Deutsches Milchkontor GmbH" з позивачем було здійснено декілька поставок товару, а тому підтвердженням оплати за окрему поставку може слугувати лише зазначення в платіжному дорученні реквізитів рахунку-фактури (інвойсу), який є обов'язковим додатком до контракту та складається на кожну окрему партію товару.

Слід зауважити, що ДП "Старокостянтинівський молочний завод" не було надано контролюючому органу додаткові документи, що також підтверджується матеріалами справи.

Аналізуючи вищезазначені обставини, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає правомірними дії контролюючого органу, які полягають у прийнятті оскаржуваних рішень та карток відмови в митному оформленні товарів. При цьому, встановивши невідповідність задекларованої позивачем вартості товару вартісному рівню того ж товару, який ввозився на митну територію України, Житомирська митниця Міндоходів правомірно дійшла висновку про неможливість у даному випадку застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 01 липня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді Л. Л. Мороз

Т. Г. Стрелець