Справа № 152/39/17
Суддя: Соколовська Т. О.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/39/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючої судді Соколовської Т.О.

секретаря судових засідань Годованюк І.Л.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача

Клекотинської сільської ради

Шаргородського району Романовича С.С., Каменюка Я.В.,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_7 до сільського голови ОСОБА_3, Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії і стягнення моральної шкоди та судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

11.01.2017 року ОСОБА_7 звернулася в суд з адміністративним позовом до сільського голови ОСОБА_3, Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про зобов'язання вчинити дії і стягнення моральної шкоди та судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_7 зазначила, що рішенням 22 сесії 5 скликання Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 16 вересня 2009 року № 251 зі змінами, внесеними згідно її заяви рішенням 4 сесії 7 скликання Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 23 травня 2016 року № 45, їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Разом з тим, не внесено зміни в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,07 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1, чим було обмежено її права, оскільки загальна площа присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 Шаргородського району становить 0,32 га з 0,40 га, наданих під забудову.

01 вересня 2016 року вона звернулася до сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 Шаргородського району, однак з того часу її заява не розглянута.

На численні звернення щодо надання рішення чи відповіді на її заяву від 01.09.2016 року, листом за №02-25-308 від 30.12.2016 року відповідачі повідомили, що у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 їй відмовлено. 04.01.2017 року їй надано рішення № 82 10 сесії 7 скликання, в якому не вказано про відмову у задоволенні її заяви.

Ухилення Клекотинської сільської ради та сільського голови ОСОБА_3, який відповідає за підготовку матеріалів і заяв на розгляд сесії сільської ради, від вирішення питання щодо передачі їй у власність та надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га є бездіяльністю, яка приводить до порушення її прав на отримання земельної ділянки та моральних страждань.

Просить визнати протиправною бездіяльність Клекотинського сільського голови ОСОБА_3 та Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, яка полягає у незабезпеченні розгляду і вирішення її заяви від 1 вересня 2016 року на сесії Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, зобов'язати Клекотинського сільського голову ОСОБА_3 та Клекотинську сільську раду Шаргородського району Вінницької області розглянути і вирішити її заяву на черговій сесії сільської ради, стягнути з Клекотинського сільського голови ОСОБА_3 та Клекотинської сільської ради моральну шкоду по 2000 гривень з кожного та судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, посилаючись на тіж обставини, що і в позовній заяві.

Представники відповідача Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_3, Романович С.С., Каменюк Я.В., та відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_7 не визнали, суду пояснили, що рішенням 22 сесії 5 скликання Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 16 вересня 2009 року № 251 зі змінами, внесеними згідно її заяви рішенням 4 сесії 7 скликання Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 23 травня 2016 року № 45, ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,07 га для ведення особистого селянського господарства заява не вирішена, у зв'язку з наявністю спору ОСОБА_7 з сусідами щодо суміжного землекористування.

01.09.2016 року ОСОБА_7 знову звернулася до сільської ради з заявою про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,08 га. Заява ОСОБА_7 залишена без розгляду, оскільки питання про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства вже виносилося на розгляд сесії, якою вирішено, що зазначена заява в цій частині може бути розглянута лише після встановлення суміжної межі земельної ділянки, наданої позивачці для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про звернення громадян" не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж з питання. Про прийняте рішення ОСОБА_7 не повідомлена, оскільки, це не передбачено діючим законодавством.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_7 зареєстрована та проживає в селі Клекотина Шаргородського району Вінницької області, яке відноситься до Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.7).

23 травня 2016 року ОСОБА_7 звернулася до відповідачів з заявою про внесення змін до рішення сесії, в якій просила внести зміни до рішення №251 22 сесії 5 скликання Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 16 вересня 2009 року, додавши в ньому пункт про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,07 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.8).

Рішенням 4 сесії 7 скликання Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 23 травня 2016 року № 45 ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.9).

Із витягу з рішення 4 сесії 7 скликання Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 23 травня 2016 року № 45 вбачається, що в ньому не вирішено питання в частині надання ОСОБА_7 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,07 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1, про що остання просила в своїй заяві від 23.05.2016 року (а.с.8).

01 вересня 2016 року ОСОБА_7 повторно звернулася до сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 Шаргородського району, в якій зокрема просила повідомити про результати її звернення (а.с.15,16).

16 вересня 2016 року спеціаліст 1 - ї категорії Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області Каменюк Я.В. подав на ім'я сільського голови ОСОБА_3 службову записку про те, що заява не підлягає розгляду відповідно до ст. 8 ЗУ "Про звернення громадян" (а.с.74).

Про залишення заяви без розгляду позивач ОСОБА_7 повідомлена не була, у зв'язку з чим неодноразово заверталася до відповідачів з вимогами про повідомлення їй результатів розгляду заяви від 01.09.2016 року.

30 грудня 2016 року за вихідним № 02-25-308 позивач ОСОБА_7 отримала лист від Клекотинської сільської ради, яким виконавчий комітет повідомив останню про те, що її заява розглянута на 10 сесії 7 скликання Клекотинської сільської ради від 19 грудня 2016 року і відхилена (а.с.18).

Із рішення 10 сесії 7 скликання Клекотинської сільської ради від 19 грудня 2016 року вбачається, що заява ОСОБА_7 виносилась на розгляд сесії, але рішення по ній не прийнято (а.с.19).

Таким чином, на час звернення ОСОБА_7 до суду та під час розгляду справи судом її заява від 1 вересня 2016 року належним чином і в строки, визначені законом, не розглянута і по ній, всупереч вимогам діючого законодавства, не прийнято рішення компетентним органом.

Встановленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

До даних правовідносин слід застосувати ст.ст. 19, 40, 55, 56, 59 Конституції України, ст.ст.1, 4, 8, 15, 19 ЗУ "Про звернення громадян"; ст.ст.24, 26, 42, 59, 74, 76 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.12 ЗК України; ст. ст. 2, 4, 6, 9, 16, 18, 19, 71, 87, 90, 159, 160, 161, 162 КАС України.

Статтями 19, 55, 56 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здісненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У силу ст.1 ЗУ "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування …із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, щодо розгляду заяв чи скарг встановлені ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" серед яких, в тому числі, передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до частини 3 статті 24 ЗУ "Про місцеве самоврядування", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Сільський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань (п.п.1, 18 ч.3 ст.42 ЗУ "Про місцеве самоврядування").

Відповідно до положень статтей 74, 76 ЗУ "Про місцеве самоврядування" органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними та фізичними особами у разі порушення ними Конституції або законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 03.04.2008 року по справі "Корецький та інші проти України" зазначив, що вислів "передбачений законом" в другому пункті статті 11 Конвенції не тільки вимагає, щоб дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, але також містить вимогу щодо якості закону (дивись серед іншого "Маестрі проти Італії", п. 30). Закон має бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю для того, щоб вона могла, якщо це необхідно, за допомогою кваліфікованих радників передбачити в розумних межах, виходячи з обставин справи, ті наслідки, які може спричинити означена дія. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією" (пункти 46, 47 рішення).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 02 листопада 2006 року у справі "Волохи проти України" при наданні оцінки повноваженням державних органів Суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, Суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Відтак, як вбачається з наведених судових актів, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб'єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов'язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов'язків (право діяти чи утримуватись від певних дій), в інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватись від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Згідно із ст. 11, ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадян; створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод (ст.4 ЗУ "Про звернення громадян").

За правилами статті 15 ЗУ "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати заяви громадян, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, доводиться до відома громадян в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільської ради належать розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання екологічного та земельного законодавства; вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено повноваження місцевих рад, зокрема п. 34 передбачає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

У силу статті 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні акти та інші акти у формі рішення.

З наведених положень закону вбачається обов'язок відповідача ОСОБА_3 підготувати та забезпечити розгляд заяви позивача від 01.09.2016 року, а сільської ради - розглянути заяву позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 Шаргородського району на пленарному засіданні ради.

Судом встановлено, що заява позивача від 1 вересня 2016 року перебувала на розгляді 10 сесії 7 скликання Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 19 грудня 2016 року, однак рішення за результатами її розгляду прийнято не було, в той час, як обов'язок ради щодо розгляду заяви вважається виконаним лише у разі прийняття рішення ради, чого у спірних правовідносинах не встановлено.

Представники відповідача Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та сільський голова ОСОБА_3 запевняли суд, що ними обґрунтовано, відповідно до службової записки спеціаліста, залишено заяву ОСОБА_7 без розгляду і застосовано статтю 8 ЗУ "Про звернення громадян", яка не зобов'язує їх, у разі залишення заяви без розгляду повідомляти про це заявника.

Суд вважає ці ствердження помилковими, оскільки за приписами ч.3 ст. 8 ЗУ "Про звернення громадян" рішення про припинення повторного розгляду звернення приймається керівником органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення. В даному випадку: по - перше рішення про припинення розгляду повторного звернення взагалі не приймалося, відповідно і не повідомлялася ОСОБА_7 про результати розгляду її заяви; по друге звернення (заява) ОСОБА_7 не може вважатися повторною, оскільки не вирішена до даного часу її первинна заява від 23.05.2016 року (а.с.8), а сам факт винесення заяви на розгляд сесії без прийняття жодного рішення, не свідчить про вирішення заяви позивачки у спосіб, визначений законом.

Таким чином, незабезпечення у даному адміністративно - правому спорі відповідачами належного розгляду заяви ОСОБА_7 є свавільним порушенням обов'язку органу місцевого самоврядування та його посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, який позбавляє їх у конкретному випадку права на розсуд вирішувати чи не вирішувати заяву позивачки.

Отже, право ОСОБА_7 на розгляд її заяви компетентним органом порушено і підлягає судовому захисту.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Водночас, на переконання суду, не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_7 про стягнення на її користь з сільського голови ОСОБА_3 та Клекотинської сільської ради по 2000 гривень моральної шкоди з урахуванням обставин справи, глибини страждань позивачки, відсутності наслідків від цих страждань, усунення їх джерела, тобто визнання протиправною бездільності відповідачів, та правових позицій міжнародного законодавства, а саме: Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства.

Так, з урахуванням рішень ЄСПЛ, зокрема у справах "Недбала проти Польщі", "Джабарі проти Туреччини", "Калок проти Франції", на думку суду визнання протиправною бездіяльності відповідачів та зобов'язання поновити порушене право є адекватним засобом для зглажування душевних страждань ОСОБА_7

У рішенні "Тома проти Люксембурга" при визначенні розміру моральної шкоди ЄСПЛ розкрив поняття справедливої сатисфакції (ст.41 Конвенції) і використав принцип, по якому сам факт визнання порушених прав є достатнім для справедливої сатисфакції.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Представник позивача ОСОБА_2 просив стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 1280 грн. та витрати на надання правової допомоги в сумі 1700 гривень.

Сплата судового збору при зверненні до суду в сумі 1280,00 грн. документально підтверджується квитанцією №0.0.681631383.1 від 05.01.2017 року Шаргородського відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.1) і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Конституційний Суд України рішенням від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009 у справі N 1-23/2009 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) постановив, що положення частини першої статті 59 Конституції України "кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

У частині 2 ст. 16 КАСУ зазначається, що для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура.

Правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення. Правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації ( п.п.3, 4 ЗУ "Про безоплатну правову допомогу").

Згідно пп. 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру", до видів адвокатської діяльності серед іншого відноситься складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства.

Витрати на правову допомогу (ст. 90 КАС України) представляють собою витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

Стаття 90 КАС України також передбачає встановлення спеціальним законом граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу.

Спеціальним законом в даних правовідносинах є Закон України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", який набрав чинності з 01.10.2012 року. Даний закон встановлює граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та є похідним нормативним актом, виникнення якого зумовлено ч. 3 ст. 90 КАС України.

Виходячи з положень статті 1 вказаного Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу, якщо вона сплачується суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З огляду на приписи ст. ст. 3, 5, 58 КАС України, процесуальна дія поза судовим засіданням - дія, скоєна стороною справи, або її представником, поза судовим засіданням, спрямована на реалізацію прав або виконання обов'язків сторони, передбачених КАС, та яка породжує, змінює, або припиняє правовідносини, що складаються під час здійснення адміністративного судочинства.

Процесуальні дії поза судовими засіданнями сторони мають право, або зобов'язанні вчиняти відповідно до вимог КАС, зокрема позивач - складати та подавати адміністративний позов (ст.ст. 104 - 106 КАС).

Суд звертає увагу і на ч. 2 ст. 5 КАС України, згідно з якою провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 7 Закону України "Про держаний бюджет на 2017 рік" встановлено, що з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн., таким чином 40 відсотків від цієї суми становить 640,00 грн.

За приписами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги та представництво від 30 грудня 2016 року, укладений ОСОБА_7 з адвокатом ОСОБА_2, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 24.11.2005 року (а.с.20-21).

Згідно умов договору, адвокат зобов'язується надати ОСОБА_7 послуги юридичного характеру, серед іншого і підготувати, підписати і подати до суду позов, ОСОБА_7 зобов'язується оплатити ці послуги, із розрахунку, що розмір гонорару адвоката за одну годину не перевищує граничний розмір, встановлений ст.1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (п.п.2.1., 4 Договору) (а.с.20).

Відповідно до приєднаного до матеріалів справи розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.68), адвокатом надані позивачу послуги з надання консультації, підготовки, написання розглядуваного адміністративного позову, кількість годин - 3,5, вартість 640 грн. за годину, всього 1700 грн.

Оплата послуг з надання правової допомоги підтверджується квитанцією до прибуткового ордера серії 10АААА № 512117/370 (а.с. 67).

Таким чином, після повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи щодо правового характеру понесених стороною витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що позивачем доведено підстави для їх компенсації, надано розрахунок витрат, який відповідає нормам права і, відповідно, підлягає стягненню з відповідача - Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, який необґрунтовано порушив право позивача на розгляд її заяви компетентним органом.

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (стаття 94 КАС України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 19, 40, 55, 56, 59 Конституції України, ст.ст.1, 4, 8, 15, 19 ЗУ "Про звернення громадян"; ст.ст.24, 26, 42, 59, 74, 76 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.12 ЗК України; ст. ст. 2, 4, 6, 9, 16, 18, 19, 71, 87, 90, 159, 160, 161, 162 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії і стягнення моральної шкоди та судових витрат задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Клекотинського сільського голови Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_3 та Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що полягає у незабезпеченні розгляду і вирішенні на сесії Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області заяви ОСОБА_7 від 1.09.2016 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 Шаргородського району Вінницької області.

Зобов'язати Клекотинського сільського голову Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_3 та Клекотинську сільську раду Шаргородського району Вінницької області розглянути заяву ОСОБА_7 від 1.09.2016 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 Шаргородського району на черговій сесії сільської ради.

Стягнути з бюджету Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області на користь ОСОБА_7 витрати за надання правової допомоги при зверненні в суд в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Стягнути з бюджету Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області на користь ОСОБА_7 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

В решті позову відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, - з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Т.О. Соколовська