Справа № 337/4992/16-а (2-а/337/233/2016)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2017 рокусправа № 337/4992/16-а (2-а/337/233/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2016 р. у справі № 337/4992/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя (далі - УПФУ) про зобов'язання вчинити певні дії провести перерахунок пенсії з 01.09.2015 р. відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та в подальшому проводити відповідні перерахунки у зв'язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму; стягнення з відповідача заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.09.2015 р. по 31.12.2016 р. в розмірі 2565 грн., а також заборгованості, що буде накопичуватися з дня подання позову.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя позов задоволено частково, зобов'язано УПФУ провести перерахунок пенсії позивача за віком із підвищенням її до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 19.06.2016 р., та виплатити позивачу різницю між належною до виплати сумою пенсії у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та фактично отриманою пенсією за період з 19.06.2016 р. по день винесення рішення у справі; позовні вимоги за період з 01.09.2015 р. по 18.06.2016 р. залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати, прийнявши нову постанову про відмову у задоволенні позову, з підстав порушення норм матеріального права. Апелянт вказує, що страховий стаж позивача складає 23 років 09 місяців, тобто менше, ніж передбачено ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 р. № 265 зі змінами, внесеними постановою від 25.03.2014 р. № 112, установлено, що у разі, коли місячний розмір пенсійних виплат, крім інвалідів, не досягає 949,00 грн., таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. Тобто, розмір пенсії не може бути нижчим ніж 949 грн.

Справа судом першої інстанції у відповідності до ст. 183-2 КАС України розглянута в порядку скороченого провадження, у зв'язку з чим апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23.07.2014 р. перебуває на обліку в управлінні УПФУ та отримує мінімальну пенсію за віком, яка призначена за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Страховий стаж позивача складає 23 роки 09 місяців.

До 30.11.2016. розмір пенсії позивача складав 949 грн., з 01.12.2016 р. розмір пенсії позивача становить 1017,24 грн.

На звернення позивача до УПФУ з питання здійснення перерахунку та підвищення розміру пенсії до рівня діючого прожиткового мінімуму встановленого законодавством України УПФУ відмовлено у здійснені перерахунку пенсії, про що надано лист № 225/Г-9 від 24.11.2016 р.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності встановлення позивач розміру пенсії, який є нижчим ніж встановлено законом.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційного оскарження, тобто в межах задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили дієздатність, визначеного законом.

Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія - це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні, з 01.05.2016 року - 1130 грн.

За приписами ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, імперативною нормою, яка підлягає застосуванню до спірних відносин, а саме статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності необхідного страхового стажу не може бути меншим, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений законом.

Відтак, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо протиправності встановлення позивач розміру пенсії, який є нижчим ніж встановлено законом.

Посилання апелянта на абз. 2 п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого зменшення розміру пенсії за віком застосовується протягом усього періоду отримання пенсії незалежно від її виду, колегія суддів вважає безпідставним.

Так, абз. 1 п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 27 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію, але таке зменшення необхідно здійснювати з урахуванням вимог статті 28 цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України та ч. 3 ст. 8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Верховний Суд України в постанові Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. зазначив, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Також, колегія суддів звертає увагу на приписи ч. 2 ст. 8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 18.07.2006 р. в справі «Проніна проти України» та від 12.07.2016 р. в справі «Петриченко проти України» констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цих справах заявники звертались до національних судів з вимогою вирішити їх спори щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявники посилались, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що їх пенсії не повинні бути нижчими за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позови з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Суду, національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи наведене, а також факт того, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не є стабільним і встановлюється щорічно бюджетним законодавством, а виплата пенсії не підлягає обмеженню строком, колегія суддів прийшла до висновку, що дії відповідача по виплаті пенсії позивачу в розмірі, який є нижчим ніж встановлено законом, є протиправними.

Суд апеляційної інстанції вказує на допущені судом порушення норм процесуального права в частині залишення частини позовних вимог без розгляду постановою, а не ухвалою, як це передбачено статтею 155, частиною 2 статті 158 КАС України, проте такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи чи питання, тому відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2016 р. у справі № 337/4992/16-а залишити без задоволення.

Постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2016 р. у справі № 337/4992/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду у відповідності до ст. 183-2 КАС України є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко