Справа № 826/20054/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року №826/20054/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до голови Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка Павла Вячеславовича про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до голови Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка Павла Вячеславовича про зобов'язання на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 №37, звернутись до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про включення жилого приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 Глави 1, Розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/20054/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2016 адміністративну справу № 826/20054/16 з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України, передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 адміністративну справу № 826/20054/16 прийнято до провадження судді Панченко Н.Д. та призначено до судового розгляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що була призначена на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва та у порядку, передбаченому законодавством України, отримала службове житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки вказане житло було передано у стані, непридатному для проживання, та потребувало значних вкладень власних коштів позивача, пов'язаних з ремонтом, позивач звернулась до житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва з заявою про виключення житлового приміщення з числа службових та надання вказаної квартири у постійне користування.

Як зазначає позивач, 17.10.2016 вказану заяву було задоволено. Крім того, за результатом розгляду даного звернення було вирішено доручити голові суду у десятиденний строк звернутися з відповідним клопотанням до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 про виключення житлового приміщення, а саме, квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 глави 1 розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

Проте, як стверджує позивач, станом на грудень 2016 року відповідач доручення житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва не виконав.

Відповідач правом надати письмові заперечення чи пояснення по суті позовних вимог не скористався.

У судове засідання, призначене на 06.02.2017, представники сторін не з'явились. Разом з цим, через канцелярію суду від сторін надійшли клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оскільки матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, та враховуючи відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, ухвалою суду від 06.02.2017 постановлено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Указом Президента України від 07.07.2008 № 622/2008 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва строком на п'ять років (а.с. 9-10).

Постановою Верховної ради України від 23.05.2013 № 304-VII ОСОБА_1 обрано на посаду судді того ж суду безстроково (а.с. 12).

Розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 09.09.2016 № 461 було затверджено рішення адміністрації Окружного адміністративного суду міста Києві про надання службової квартири ОСОБА_1 на родину з трьох осіб (а.с. 19).

15 вересня 2016 року на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації від 09.09.2016 № 461 ОСОБА_1 виданий ордер № 27 на право зайняття службового житлового приміщення площею 30 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 на час роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва (а.с. 20).

Оскільки вказане службове приміщення було передано позивачу у стані непридатному для проживання (від будівельників) і потребувало особистих матеріальних вкладень, ОСОБА_1 10.10.2016 звернулась до житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва з заявою про виключення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, з числа службового житла та надання цієї квартири у постійне користування.

Рішенням житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду міста Києва, оформленим протоколом від 17.10.2016 № 5, задоволено заяву ОСОБА_1 про виключення отриманого згідно ордеру від 15.09.2016 № 27 житлового приміщення з числа службових та надання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у постійне користування (а.с. 21-23).

Цим же рішенням житлово-побутова комісія Окружного адміністративного суду міста Києва доручила голові суду у десятиденний строк звернутись до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації з клопотанням про виключення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, з числа службових та надання вказаної квартири у постійне користування ОСОБА_1 (а.с. 21-23).

Рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2016 затверджено рішення житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду міста Києва, оформлене протоколом від 17.10.2016 № 5 (а.с. 24-26).

Разом з цим, на час звернення позивача до суду з даним позовом відповідач з відповідним клопотанням до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації не звертався.

Одночасно з цим, відповідачем рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2016 у встановленому законом порядку не оскаржено, а отже воно є обов'язковим до виконання.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни України мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Відповідно до статті 9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Судом встановлено, що позивач працює на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва.

Статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI передбачено, що після призначення на посаду суддя Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищого спеціалізованого суду, апеляційного, місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні гарантії встановлені статтею 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (чинний з 30.09.2016), у силу якої після призначення на посаду суддя, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Гарантована Конституцією України незалежність суддів насамперед забезпечується, зокрема, гарантуванням державою фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів та забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей.

Питання гарантій незалежності суддів і судів уже були предметом розгляду Конституційного Суду України. Так, у Рішенні від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом їх забезпечення є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у пункті 2 резолютивної частини Рішення від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу „положення частини другої статті 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв'язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо".

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено у Конвенції про захист прав людини та основних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету Міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року та інших. Цей підхід також підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Тому, на думку Конституційного Суду України, зниження рівня гарантій незалежності суддів у разі прийняття нових законів чи внесення змін до чинних законів є неприпустимим.

Отже, право судді на забезпечення житлом є складовою забезпечення гарантії його незалежності, а тому не може бути обмежено правом на отримання лише службового житла.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» забезпечена службовим житлом.

Однак, з огляду на те, що передана позивачу квартира для приведення її у стан, придатний для користування (проживання), потребує значних майнових вкладень, позивач вважає за необхідне отримати це службове житлове приміщення у постійне користування шляхом виведення його з числа службових.

Суд зауважує, що на час розгляду справи відсутній нормативно-правовий акт, яким врегульовано питання надання службових приміщень суддям у користування та виключення таких жилих приміщень з числа службових.

Водночас, порядок надання службових жилих приміщень і користування ними регулюється Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37.

Частиною 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

З аналізу вказаної норми права вбачається, що аналогія закону і аналогія права є способами подолання прогалин у праві. Прогалина у праві має місце, коли певні суспільні відносини, які належать до сфери правового регулювання, або не врегульовані взагалі, або врегульовані неповно, зокрема, не врегульовані правом, конкретних правових норм, що регулюють подібні відносини. При цьому суд може допустити застосування аналогії закону, якщо процесуальні відносини не врегульовані законом; є законодавство, що регулює подібні відносини; подібне законодавство не суперечить сутності відносин, до яких застосовується аналогія.

Верховний Суд України у своїй постанові від 18.12.2009 № 14 зазначив, що у разі, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що до правовідносин стосовно надання службових приміщень суддям підлягають застосування приписи Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 (далі - Положення № 37).

Відповідно до пункту 6 Положення № 37 жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Таким чином процедура виключення житлового приміщення з числа службових передбачає необхідність звернення розпорядника службового житла до відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів з поданням.

Згідно з Пложенням про житлову-побутову комісію Окружного адміністративного суду м.Києва, затвердженого рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2010 № 9, одними із основних завдань Комісії є прийняття рішень щодо надання службового житла суддям окружного адміністративного суду міста Києва, які потребують поліпшення житлових умов, та суддям, які забезпечені житлом (право на додаткову житлову площу відповідно до вимог статті 49 Житлового кодексу України), а також підготовка матеріалів щодо аналізу кількості житла, його технічного стану, використання, вивільнення та повторного заселення та прийняття рішень щодо виключення жилих приміщень з числа службового житла.

Як було з'ясовано судом раніше, рішенням житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду міста Києва, оформленим протоколом від 17.10.2016 № 5, задоволено заяву ОСОБА_1 про виключення житлового приміщення з числа службових та надання його у постійне користування; визнано таким, що відпала потреба у використанні як службової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; вирішено звернутися до зборів суддів для затвердження цього рішення та доручено голові суду у десятиденний строк звернутись до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації з клопотанням про виключення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, з числа службових та надання вказаної квартири у постійне користування ОСОБА_1 (а.с. 21-23).

Матеріалами справи підтверджується, що рішення житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду міста Києва, оформлене протоколом від 17.10.2016 № 5, у подальшому затверджене рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2016 (а.с. 24-26).

За змістом статті 126 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівське самоврядування - це самостійне колективне вирішення суддями питань внутрішньої діяльності судів в Україні.

Суддівське самоврядування є однією з гарантій забезпечення незалежності суддів. Діяльність органів суддівського самоврядування має сприяти створенню належних організаційних та інших умов для забезпечення нормальної діяльності судів і суддів, утверджувати незалежність суду, забезпечувати захист суддів від втручання в їхню діяльність, а також підвищувати рівень роботи з кадрами у системі судів.

До питань внутрішньої діяльності судів належать питання організаційного забезпечення судів та діяльності суддів, соціальний захист суддів та їхніх сімей, а також інші питання, що безпосередньо не пов'язані зі здійсненням правосуддя.

До завдань суддівського самоврядування належить вирішення питань, зокрема, щодо участі у визначенні потреб кадрового, фінансового, матеріально-технічного та іншого забезпечення судів та контроль за додержанням установлених нормативів такого забезпечення.

Однією з організаційних форм суддівського самоврядування є збори суддів (стаття 127 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 126 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що збори суддів - зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

Збори суддів обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду чи роботи конкретних суддів або працівників апарату суду та приймають з цих питань рішення, що є обов'язковими для суддів та працівників цього суду.

Крім того, відповідно до статті 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на голову суду або його заступника покладено обов'язок виконання рішень зборів суддів за їх дорученням.

Так, відповідно пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» голова суду представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами

Частиною 8 статті 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що збори суддів можуть звертатися з пропозиціями щодо питань діяльності суду до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які зобов'язані розглянути ці пропозиції і дати відповідь по суті.

Отже, рішення зборів суддів обов'язкові для усіх суддів, у тому числі тих, що займають адміністративні посади, як то голова суду та його заступники, а відтак підлягають безумовному виконанню.

Станом на час розгляду справи доказів звернення відповідача до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про виключення квартири АДРЕСА_1, з числа службових та надання вказаної квартири у постійне користування позивача матеріали справи не містять.

Проаналізувавши обставини справи та вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиконання рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.10.2016 стосовно звернення на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про виключення житлового приміщення з числа службових та надання квартири у постійне користування позивачу порушує права останнього.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов'язати голову Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, звернутися до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про виключення житлового приміщення, а саме, квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 Глави 1, Розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили ніш» повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подасться до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.