Справа № 306/2444/16-а,2-а/306/254/16
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 р. Справа № 876/1037/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області на постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.12.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області про нарахування і виплату грошової допомоги,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 29.11.2016 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити на її користь грошову допомогу при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення у розмірі 13787,40 грн, стягнути витрати по сплаті судового збору.

Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.12.2016 року позов задоволено частково.

Не погодившись із зазначеним рішенням Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області подало апеляційну скаргу в якій просить постанову скасувати та прийняти нову і відмовити в задоволенні позову, покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно із частиною 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Постанова в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржена, тому відповідно до частини 1 статті 195 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що подану скаргу слід залишити без задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачка перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області, як отримувач пенсії за віком з 01.08.2016 року .

10.11.2016 року позивачка звернулась із заявою до Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області про нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи » №3668 від 08.07.2011 року.

Листом № 339-С/1.02 від 11.11.2016 року Управлінням Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області, ОСОБА_1 було відмовлено у нарахуванні та виплаті грошової допомоги в зв'язку тим, що зарахування для призначення одноразової грошової допомоги періоду роботи на посаді «інструктора ЛФК райбольницы» з 01.06.1980 року по 19.01.2004 року немає підстав, оскільки дана посада не передбачена ні Довідником кваліфікаційних професій працівників, який затверджений Наказом Міністерства охорони здоров'я України №117 від 29.03.2002року , ні затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров'я України №146 від 23.10.1991 року номенклатурою спеціальностей середніх медичних працівників, які дають право на пенсію за вислугу років. Додатково зазначено, що можливо зарахувати у спеціальний стаж вислуги років період роботи на посаді інструктора з лікувальної фізкультури лише з 19.01.2004 року по теперішній час.

Загальний трудовий стаж позивача становить 37 років 03 місяців 25 днів, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи та не заперечується відповідачем.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частини 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 цього Закону до трудових пенсій віднесені, зокрема, пенсія за віком та за вислугу років.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком, виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1, вона з 09.04.1979 року зарахована на посаду медсестри прийомного відділення райлікарні, в період з 04.08.1982 року по 09.03.2006 року працювала на посаді інструктора ЛФК районної лікарні до переведення на посаду медсестри з лікувальної фізкультури з 09.03.2006 року по 01.08.2016 року.

Відповідно до вимог частини 1 статті 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Вона є і основним документом, що підтверджує стаж роботи, про що вказано в пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Розділом III (Посади середнього медичного персоналу), пунктом 5, стовпчик 5 таблиці наказу МОЗ України №195 від 25 грудня 1992 року «Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю» (Посади середнього медичного персоналу), підтверджено, що описані в ньому посади, в тому числі і інструктор лікувальної фізкультури, являються саме середнім медперсоналом, враховуючи наявність у позивача диплому медучилища за спеціальності «Акушерка».

До Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року, включено, зокрема, такі заклади, як лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади, особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичні центри, а серед посад зазначені лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад). Згідно з приміткою 2 вказаного Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Таким чином покликання відповідача на те, що позивач при призначенні пенсії за віком не мала права на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним та непідтвердженим.

Колегія суддів дійшла висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав вважати, що позивачка в період з 01.06.1980 року по 19.01.2004 року працювала на посаді, яку передбачено Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909, а тому позов підлягає до задоволення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області - залишити без задоволення.

Постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.12.2016 року у справі № 306/2444/16-а, провадження №2-а/306/254/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 22.02.2017 року