Справа № 2а-11291/10/1570
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Київ К/9991/58827/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Загороднього А.Ф.,
Іваненко Я.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів служби, третя особа: громадська організація Спілка ветеранів війни та військової служби (регіональної) про надання статусу учасника бойових дій,

за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року,

в с т а н о в и в:
У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів служби, про визнання неправомірною відмови відповідача у наданні йому статусу учасника бойових дій, скасування рішення, яке викладене у пункті 16 протоколу від 13 липня 2010 року № 2 щодо відмови у визнанні учасником бойових дій та зобов`язання прийняти рішення щодо зарахування вислуги років окремих періодів військової служби та ухвалити рішення про надання статусу учасника бойових дій.

Позов мотивовано тим, що позивач хоча він і не займав штатну посаду у складі миротворчого контингенту Збройних Сил України в Республіці Ірак, однак за рішенням Міністра оборони України у період з 22 вересня 2004 року по 14 жовтня 2004 року виконував там, як відряджений військовослужбовець до миротворчого контингенту у складі оперативної групи службові завдання, пов`язані з безпосереднім забезпеченням бойової діяльності миротворчого контингенту, тому має право на встановлення статусу ветерана війни учасника бойових дій.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, яке викладене у пункті 16 протоколу від 13 липня 2010 року № 2 щодо відмови полковнику ОСОБА_1 у визнанні його учасником бойових дій. Зобов`язано комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, прийняти рішення стосовно надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не входив до складу осіб миротворчого контингенту, який направлявся від України до Іраку для виконання миротворчих завдань, а був направлений у складі оперативної групи у відрядження до Республіки Ірак з 22 вересня 2004 року по 16 жовтня 2004 року для виконання спеціальних завдань, а тому не має права набуття статусу учасника бойових дій. Висновки судів про те, що позивач, який не займав штатну посаду у складі миротворчого контингенту, фактично у складі оперативної групи виконував як відряджений до миротворчого контингенту військовослужбовець завдання, не може обґрунтовувати право позивача на визнання його учасником бойових дій.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням Міністра оборони України № 3-2400 від 13 вересня 2004 року згідно із директивою Міністра оборони України від 29 квітня 2004 року № Д-10 «Про організацію та проведення ротації особового складу миротворчих контингентів Збройних Сил України у 2004 році» та з метою «надання допомоги командирам та штабам 6, 7 окремих механізованих бригад в проведенні ротації, прийому та передачі повноважень у смузі відповідальності, організації охорони і оборони, вивчення морально-психологічного стану особового складу, підвищення ефективності заходів щодо збереження здоров`я та життя військовослужбовців, проведення ревізії фінансово-господарської діяльності», відряджено до Республіки Ірак з 22 вересня 2004 року по 16 жовтня 2004 року оперативну групу, в тому числі начальника штабу, заступника начальника управління РВіА Південного оперативного командування полковника Скорохватова О.М.

Згідно з посвідченням про відрядження від 17 вересня 2004 року № 16/73, витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 26 вересня 2004 року № 242, від 27 вересня 2004 року № 243, від 28 вересня 2004 року № 244, від 29 вересня 2004 року № 245, від 30 вересня 2004 року № 246, витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 01 жовтня 2004 року № 14, від 02 жовтня 2004 року № 15, витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 04 жовтня 2004 року № 250, від 06 жовтня 2004 року № 256, витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_3 від 07 жовтня 2004 року № 24, від 15 жовтня 2004 року № 36, ОСОБА_1 був відряджений до м. Ель-Кут, Республіка Ірак для виконання службового завдання на підставі рішення Міністра оборони України від 13 вересня 2004 року № 3-2400, 22 вересня 2004 року перетнув державний кордон України та прибув у службове відрядження до військової частини НОМЕР_1 (м. Ель-Кут), з 07 жовтня 2004 року прибув у службове відрядження до військової частини НОМЕР_3 (м. Ель-Кут), 15 жовтня 2004 року знову перетнув державний кордон України у зворотному напрямку.

Позивач звернувся до комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів служби, із заявою щодо визнання його учасником бойових дій.

Відповідно до витягу з протоколу від 13 липня 2010 року № 2 комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, позивачу відмовлено у визнанні його учасником бойових дій у зв`язку з тим, що останній не входив до складу миротворчого контингенту.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що мета відрядження до Республіки Ірак, погоджена Міністерством оборони України, та безпосередня участь позивача у патрулюванні разом з особовим складом військової частини, яка виконувала миротворчі функції, має безпосередній зв`язок та обумовлена службовим завданням як відрядженого, пов`язаного, зокрема, з «наданням допомоги командирам та штабам окремих механізованих бригад в проведенні ротації, прийому та передачі повноважень у смузі відповідальності, організації охорони та оборони», тобто безпосередньо із забезпеченням бойової діяльності миротворчого контингенту. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 не входив до складу миротворчого контингенту у складі оперативної групи, однак фактично за рішенням Міністра оборони України у період з 22 вересня 2004 року по 14 жовтня 2004 року виконував, як відряджений військовослужбовець до миротворчого контингенту у складі оперативної групи, службові завдання, пов`язані з безпосереднім забезпеченням бойової діяльності миротворчого контингенту, а тому має право на статус учасника бойових дій.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 2 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII встановлено, що учасниками бойових дій є учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону № 3551-XII затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, у якому Республіка Ірак віднесена до держав, на території яких відбувалися бойові дії у період з 05 червня 2003 року, та згідно з приміткою 7 дія цього положення поширюється, зокрема, на осіб миротворчого контингенту до 31 грудня 2005 року, направлених у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей.

Закон України "Про участь України в міжнародних миротворчих операціях" № 613-XIV від 23 квітня1999 року (далі - Закон № 613-XIV) визначає правові, організаційні та фінансові засади щодо участі України в міжнародних миротворчих операціях, а також порядок направлення Україною військового та цивільного персоналу, організації його підготовки та забезпечення для участі в діяльності по підтриманню чи відновленню міжнародного миру і безпеки.

Відповідно до статті 1 Закону № 613-XIV миротворчий контингент - військові підрозділи, оснащені відповідним озброєнням і військовою технікою, засобами підтримки і зв`язку, що направляються Україною для участі в міжнародних миротворчих операціях, у тому числі військові підрозділи Збройних Сил України, інших військових формувань, котрі входять до складу об`єднаних військових підрозділів, що створюються спільно з іншими державами для участі у міжнародних миротворчих операціях (спільні батальйони тощо); миротворчий персонал - окремі військовослужбовці та працівники Збройних Сил України, інших військових формувань, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та інших державних органів і цивільних установ України, які направляються Україною для участі в міжнародних миротворчих операціях і не входять до складу миротворчого контингенту.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи полковник ОСОБА_1 начальник штабу, перший заступник начальника управління РВіА Південного оперативного командування у складі оперативної групи, утвореної відповідно до директиви Міністра оборони України № Д-10 від 29 квітня 2004 року, з 22 вересня 2004 року по 16 жовтня 2004 року разом з особовим складом військової частини, яка входить до миротворчого контингенту, був відряджений як військовослужбовець Збройних Сил України до миротворчого контингенту в Республіку Ірак, де в цей період велися бойові дії.

Відповідно до витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) м. Ель-Кут №№ 242, 243, 244, 245, 246, 250, 256, витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) м. Ель-Кут №№ 24, 36 та витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) м. Ес-Сувейра №№14, 15 позивач приймав участь у патрулюванні та інших заходах, пов`язаних з виконанням завдань за призначенням, що були поставлені перед миротворчим контингентом, тобто виконував службові завдання, пов`язані з безпосереднім забезпеченням його бойової діяльності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання статусу учасника бойових дій, а рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, щодо відмови позивачу у наданні статусу учасника бойових дій, викладене у пункті 16 протоколу № 2 від 13 липня 2010 року, є протиправним.

Доводи касаційної скарги, що позивач не відноситься ні до осіб миротворчого контингенту, ні до військовослужбовців Служби безпеки і Служби зовнішньої розвідки, направлених у відрядження до Республіки Ірак, з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей, є необґрунтованими та спростовуються висновками, викладеними у судових рішеннях, які ґрунтуються на вимогах Закону № 3551-XII.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Зважаючи на те, що ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають наведеним критеріям, їх необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Загородній А.Ф.

Іваненко Я.Л.