Справа № 826/15474/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 лютого 2017 року № 826/15474/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Національної академії державного управління при Президентові України

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної академії державного управління при Президентові України про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування позивачу заробітної плати у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про державну службу» та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 01 травня 2016 року по 30 вересня 2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі, а ухвалою від 29 листопада 2016 року призначено справу до судового розгляду.

До початку судового розгляду позивачем подана заява про зміну предмету адміністративного позову, в якій уточнено позовні вимоги, а саме прохальна частина позову містить вимоги про:

- визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу, як працівнику, який виконував функції з обслуговування, і на якого не поширюється дія Закону України № 889-VIII від 10.12.2015 "Про державну службу", заробітної плати в розмірі 4 368,00 грн., включаючи посадовий оклад в сумі 3010,00 грн., надбавку за 7 ранг в розмірі 110,00 грн., надбавку за вислугу років 40% в сумі 1248,00 грн.;

- зобов'язання визначити позивачу заробітну плату державного службовця, починаючи з 01.05.2016 року по 30.09.2016 року з урахуванням посадового окладу (6-ї групи оплати праці) - у розмірі 5 686,00 грн., надбавки за 6-й ранг - 500,00 грн., надбавки за вислугу років 50% - 2843,00 грн. та зобов'язання здійснити нарахування визначеної заробітної плати;

- стягнення з відповідача недонарахованої та недовиплаченої заробітної плати в розмірі 10186,10 грн.;

- визнання відсутності компетенції у відповідача щодо застосування з 01.05.2016 року деяких положень Закону України № 889-VIII від 10.12.2015 "Про державну службу" в частині визначення втрати позивачем статусу державного службовця.

Позивач та її представник під час судового розгляду в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які приєднані до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21 грудня 2016 року оголошено ухвалу про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження згідно з частиною 4 статті 122 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Як вбачається з трудової книжки серії БТ-1 №2446189, ОСОБА_1 17 листопада 2008 року призначена на посаду головного спеціаліста експлуатаційно-технічного відділу організаційно-господарського управління Національної академії державного управління при Президентові України.

09 квітня 2010 року позивач переведена на посаду головного спеціаліста експлуатаційно-технічного відділу господарського управління.

Наказом від 08 січня 2014 року №04-к ОСОБА_1 призначена на посаду заступника начальника експлуатаційно-технічного відділу господарського управління, якій встановлено: посадовий оклад згідно з штатним розписом, доплату за 7-й ранг державного службовця (який присвоєно 27 травня 2002 року) у розмірі 110 грн., надбавку за вислугу років (стаж роботи на державній службі понад 20 років) 30 відсотків посадового окладу.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 2 Закону України «Про державну службу» посада, яку обіймала позивач належала до посад державної служби.

10 грудня 2015 року Закон України «Про державну службу» прийнято в новій редакції, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що на працівників Національної академії державного управління при Президентові України, Національного інституту стратегічних досліджень, Інституту законодавства Верховної Ради України, які на день набрання чинності цим Законом є державними службовцями, поширюється дія цього Закону протягом двох років з дня набрання ним чинності.

Разом з тим, згідно з пунктом 14 частини 3 статті 3 Закону України «Про державну службу» дія цього Закону не поширюється на працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування.

Відповідно до частини 4 статті 3 зазначеного закону критерії визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Перелік посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, за поданням керівника державної служби у відповідному органі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року №271 затверджено критерії визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, пунктом 1 яких зазначено, що критеріями визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, є зміст і характер виконуваної ними роботи, що в переважній більшості не передбачає здійснення повноважень, безпосередньо пов'язаних з виконанням завдань і функцій, визначених частиною першою статті 1 Закону України «Про державну службу», а також роботи, що пов'язана із забезпеченням належних умов функціонування державного органу, зокрема, матеріально-технічним та господарським забезпеченням.

Крім того, відповідно до переліку посад працівників Національної академії державного управління при Президентові України, які виконують функції з обслуговування, затвердженого Національним агентством України з питань Державної служби 29 червня 2016 року, належить посада заступника начальника експлуатаційно-технічного відділу господарського управління.

Отже, враховуючи, що посада позивача була віднесена до переліку посад працівників Національної академії державного управління при Президентові України, які виконують функції з обслуговування, на неї не поширюється згідно з пунктом 14 частини 3 статті 3 Закону України «Про державну службу» дія цього Закону.

У зв'язку зі зміною істотних умов праці, відповідач під розпис 18 липня 2016 року попередив позивача про те, що посада, на якій працює позивач з 01 жовтня 2016 року буде скорочена та запропоновано ОСОБА_1 посаду заступника начальника експлуатаційно-технічного відділу господарського управління Національної академії державного управління при Президентові України, як таку, що відноситься до переліку посад, які виконують функції з обслуговування.

Наказом від 26 вересня 2016 року №539-ос позивача звільнено із займаної посади з 30 вересня 2016 року у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі пункту 6 статті 36 Кодексу законів про працю України та заяви позивача.

Вважаючи, що ОСОБА_1 за період з 01 травня 2016 року по 30 вересня 2016 року заробітна плата виплачувалась в меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про державну службу» зі змінами від 10 грудня 2015 року, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Згідно з довідками Національної академії державного управління при Президентові України від 26 липня 2016 року №№409, 410 - заробітна плата позивача станом на 31 липня 2016 року становить 4368,00 грн. (3010,00 грн. - посадовий оклад, 110,00 грн. - надбавка за 7-й ранг, 1248,00 грн. - надбавка за вислугу років 40%).

Положеннями статті 32 Кодексу законів про працю України визначено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» в редакції від 10 грудня 2015 року умови оплати праці працівників органів державної влади, інших державних органів, їх апаратів (секретаріатів), державних підприємств, установ та організацій, органів влади Автономної Республіки Крим, які на день набрання чинності цим Законом є державними службовцями і посади яких відповідно до цього Закону не є посадами державної служби, визначаються Кабінетом Міністрів України і не можуть передбачати зменшення розміру їх заробітної плати.

Крім того, Комітет Верховної Ради України з питань державного будівництва, регіональної політики та місцевого самоврядування у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII з 01 травня 2016 року надав роз'яснення щодо застосування деяких положень в частині порядку оформлення втрати статусу державного службовця окремими категоріями працівників державних органів, в якому зазначив, що беручи до уваги положення частини третьої статті 22 Конституції України щодо недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, Комітет вважає, що на період попередження цієї категорії працівників оплата їх праці, пільги, гарантії, компенсації, а також зобов'язання, які вони мали у зв'язку з наявністю статусу державного службовця, мають бути за ними збережені відповідно до законодавства, що діяло до 01 травня 2016 року.

Враховуючи, що позивача було 18.07.2016 року попереджено в установленому порядку про зміну істотних умов праці, а 15.09.2016 року ОСОБА_1 власноруч написала заяву про звільнення із займаної посади заступника начальника експлуатаційно-технічного відділу господарського управління з 30.09.2016 року у зв'язку зі зміною істотних умов праці, суд не вбачає порушень вимог чинного законодавства та трудових прав позивача з боку відповідача.

При цьому, посилання позивача на новий розмір посадових окладів працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 268 є необґрунтованими, оскільки позивач відмовилась від продовження роботи в нових умовах, у зв'язку з чим до моменту звільнення їй виплачувалась заробітна плата у розмірі, який був на момент набрання чинності Законом України «Про державну службу» в редакції від 10 грудня 2015 року.

Посилання позивача на те, що вона згідно з положеннями Закону України "Про державну службу" мала право на присвоєння 6 рангу державного службовця за вислугою років та відповідно на оплату праці відповідно до 6 рангу, судом не приймається до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII державний службовець має право на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи.

Частиною 6 статті 26 цього Закону визначено, що ранги, які відповідають посадам третьої - сьомої категорій (в тому числі 6 та 7 ранги), присвоюються керівником державного органу, в системі якого працює державний службовець.

Доказами, що знаходяться в матеріалах справи підтверджено, що позивачу присвоєно 7 ранг державного службовця і до моменту звільнення іншого рангу, зокрема, 6 позивачеві керівником не присвоєно, тому є помилковими твердження позивача щодо виплати їй посадового окладу та надбавок, встановлених для оплати державним службовцям 6 рангу.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позов є необгрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 69-71, 86, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Т.П. Балась