Справа № 243/9668/16-а
Суддя: Ільяшевич О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/243/21/2017
Справа № 243/9668/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Гуменному М.А.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

відповідача Корзун А.В.,

розглянувши в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов'янськ, Донецької області) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до лейтенанта поліції, інспектора 4-ї роти батальйону управління патрульної поліції у містах Краматорську та Слов'янську Корзун Анастасії Василівни про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до лейтенанта поліції, інспектора 4-ї роти батальйону управління патрульної поліції у містах Краматорську та Слов'янську Корзун А.В. про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11 листопада 2016 року інспектором роти 4 батальйону УПП в м. Краматорськ та Слов'янськ лейтенантом поліції Корзун А.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладене на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. З огляду на зміст постанови, його визнано винним в тому, що він порушив п. 31.4.3 в ПДР. Вважає постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню за таких підстав. Вважає, що складена відносно нього постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, у тому числі передбачених ч.1 ст. 276 КУпАП. Відповідно до ч.1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. В аспекті рішення Конституційного суду від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення є адміністративно - територіальна одиниця, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, а не безпосередньо місце вчинення правопорушення м. Вугледар. Як зазначено у п.2.3 вказаного рішення Конституційного суду України, скорочене провадження (ч.1,ч. 3 ст. 258 КУпАП) застосовується у випадках передбачених КУпАП; застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277,278,279,280 КУпАП. Вважає, що інспектором було порушено процедуру розгляду адміністративної справи відносно нього, оскільки інспектор Корзун А.В., розглянувши справи на місці вчинення правопорушення, позбавила його прав, передбачених ст.. 268 КУпАП, до ттого ж розгляд справи на місці зупинки унеможливлює виконання вимог ст.. 245 КУпАП щодо всебічного, повного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Відповідачем не виконані вимоги ст.. 278, 279 КУпАП України.

З огляду на викладене, просив суд визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 338456 від 11 листопада 2016 року відносно нього, ОСОБА_1.

У судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав наведених у позовній заяві. Також надав суду пояснення, в яких показав, що дійсно був зупинений при обставинах, вказаних у позовній заяві, відповідачем. Пояснив, що коли він сідав за кермо, то перевірив технічну справність свого автомобіля, при цьому, все працювало. Коли його зупинив поліцейський патруль, він вийшов, то йому повідомили, що у нього не горить ліва фара ближнього світла. При цьому, йому не дали можливості перевірити, чому вона не горить, не надали можливості виправити цю несправність, не з'ясували, коли вона виникла. Також йому зачитали його права лише після того, як була складена постанова про накладення на нього адмінстягнення, не дали можливості скористатися своїми правами, фактично права не роз'яснювали. До того ж, після того, як щодо нього була складена постанова, він перевірив наявність проблем із фарою, то ніяких проблем не було, фара горіла. Визнав, що дійсно була ситуація, при якій його вже зупиняли працівники поліції у зв'язку з тим, що у нього не горіла ліва фара ближнього світла, на той час його відпустили. Після чого він вдома власними силами усунув несправність, поправивши контакти. До технічного закладу для усунення цієї несправності він не звертався, тому що ця несправність незначна, і він зміг її самостійно усунути. При дослідженні оригіналу постанови, висловив сумнів, щодо того, що підпис на зворотній стороні постанови належить йому, однак від проведення судової почеркознавчої експертизи відмовився. Просить постанову відповідача скасувати, як незаконну.

Відповідач Корзун А.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала до суду заперечення в яких зазначила, що під час патрулювання, 11 листопада 2016 року екіпажем патрульної поліції у складі: інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Корзун А.В., рядового поліції ОСОБА_3, було виявлено порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1, а саме: позивач керував транспортним засобом, в якому не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла, чим порушив а. 31.4.3в ПДР України. Після чого інспектором було прийнято рішення про зупинку вказаного транспортного засобу на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Зазначає, що інспектор належним чином представився, пояснив причину перевірки документів та попросив пред'явити документи, як того вимагає п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, порушення вимог п. 31.4.3в ПДР України, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи інспектором було дотримано вимоги як ст.. 245, так і ст.. 278-280 КУпАП, а також роз'яснені права, передбачені ст.. 268 КУпАП. Вважає, що розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу відбулося відповідно до норм чинного КУпАП та не суперечить висновкам Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015.

Крім того, відповідач Корзун А.В. у судовому засіданні пояснила, що відсутність світла саме лівої фари ближнього світла у темну пору доби - є суттєвим порушенням ПДР, оскільки у зв'язку із темрявою, таке світло може бути прийняте не за автомобіль, а, наприклад, за велосипед, і за таких обставин, вірогідність настання аварії значно збільшується, і відповідачу, як водієві, це достеменно відомо. Однак, коли він був зупинений, то на їх пропозицію, перевірити, чому у нього не горить ліва фара, та можливо поміняти світло з правої фари на ліву, він відповів відмово, повідомив, що його вже зупиняли з цього приводу, і лише попередили, і він усуне цю несправність вдома. За таких обставин, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адмінвідповідальності. Також повідомила, що дійсно зйомка при розгляді справи велася, однак після закінчення патрулювання, вони віддають відеозапис до адмінпрактики, а там запис зберігається лише деякий час, оскільки про існування справи, відповідач дізнався лише нещодавно, то він не мав можливості представити відеозапис суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, просила відмовити в задоволенні адміністративного позову позивачу в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні під присягою показав, що дійсно 11 листопада 2016 року він патрулював вулиці у м. Слов'янську із інспектором патрульної поліції лейтенантом поліції Корзун А.В.. Ними було виявлено порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1, а саме: позивач керував транспортним засобом, в якому не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла. Водій був ними зупинений, йому було повідомлено про несправність, запропоновано перевірити на місті, чи можна її усунути, на що водій відмовився, повідомив, що він вже був затриманий за цієї несправності. Під час розгляду справи, інспектор представився, роз'яснив права порушникові. Після складення постанови, попередили про неможливість рухатися далі, однак йому невідомо, чи порушив знову ПДР водій чи ні. До самого ранку, вони більше не бачили цей автомобіль.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з таких встановлених у судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що 11 листопада 2016 року відносно ОСОБА_1, інспектором роти № 4 батальйону управління патрульної поліції у містах Краматорську та Слов'янську Корзун Анастасією Василівною була винесена постанова Серія: АР №338459 про адміністративне правопорушення, згідно із якою позивачем було порушено ч. 1 ст. 121 КУпАП. Цією постановою у справі про адміністративне правопорушення, відповідачем було накладено адміністративне стягнення на позивача передбачене ч. 1 ст. ст. 121 КУпАП, у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. 00 коп.

З огляду на лист Управління Патрульної поліції в містах Краматорську та Словянську № 651/41/2701-2017 від 07 лютого 2017 року, що адміністративний матеріал , а саме : постанова по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 338459 була направлена до відділу ДВС м. Слов'янська 01 грудня 2016 року. Під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 338459, відповідно до ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейськими здійснювалася відео фіксація, але з технічних причин відеозапис не зберігся.

На виконання вимог ухвали суду, для огляду було представлено виконавче провадження та постанова про притягнення до адмінвідповідальності, з якої видно, що дійсно позивачеві були роз'яснені права, постанова складена на бланку, який відповідає вимогам чинного законодавства, також позивач підписався про отримання копії постанови, на зворотній сторони постанови повністю викладені права, передбачені ст. 63 Конституції України та 268 КУпАП, під якими міститься напис «ознакомлен» та підпис позивача.

Нормами ст.ст.245, 280 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний подати суду всі наявні в нього документи та матеріали.

У контексті з положеннями ч.1 ст.6 КАС України, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

У відповідності до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті(вчинені) вони:

На підставі , у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

З використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

Обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії);

Безсторонньо(неупереджено);

Добросовісно;

Розсудливо;

З дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

Пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливим наслідками для прав та свобод та інтересів особи і цілям на досягнення яких спрямоване це рішення(дія);

З урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

Своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Аналізуючи пояснення сторін та показання свідка у їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

З огляду на пояснення позивача, останній повідомив, що коли він сідав за кермо, то перевірив технічну справність свого автомобіля, будь-яких несправностей не виявив. Коли його зупинив поліцейський патруль, він вийшов, то йому повідомили, що у нього не горить ліва фара ближнього світла, при цьому, йому не дали можливості перевірити, чому вона не горить, не надали можливості виправити цю несправність, не з'ясували, коли вона виникла. При цьому, як видно із пояснень позивача, останній визнав, що вже був нещодавно зупинений із цією самою технічною несправністю, однак працівники поліції обмежилися попередженням, також із змісту його пояснень видно, що він знав, що автомобіль має недоліки, періодично власними силами виправляв цей недолік, коли помічав, що фара переставала горіти, разом з тим, на питання суду, позивач повідомив, що після цього він не звертався до СТО з тим, щоб усунути цю технічну несправність. Суд зазначає, що на питання суду, позивач не зміг чітко вказати причину цієї несправності, а лише повідомив, що можливо відійшов якийсь контакт тощо. Наведені пояснення позивача підтверджуються поясненнями відповідача та свідка.

Суд ставиться критично та не приймає до уваги пояснення позивача в тій їх частині, що йому не було запропоновано відповідачем здійснити певні дії по усуненню несправності на місті, оскільки вони спростовуються як поясненнями відповідача та свідка, які у судовому засіданні пояснили, що така пропозиція поступила, однак саме позивач відмовився від цього, мотивуючи свою відмову тим, що нещодавно його вже зупиняли з такою проблемою, і він цю несправність усуне вдома, так і вищенаведеними поясненнями самого позивача, із змісту яких видно, що останній, достеменно знаючи про технічну несправність автомобіля, не вчинив жодних належних дій по її усуненню, легковажно розраховуючи на те, що якійсь його дії(поправлення контактів тощо) усувають цю проблему.

Суд також не може прийняти до уваги пояснення позивача в тій їх частині, що йому не були роз'ясненні його права, оскільки як видно із оригінала постанови, оглянутого судом, на першій сторінці постанови міститься підпис позивача, що визнано самим позивачем, в графі, що копію постанови останнім отримано, на зворотній стороні містяться роз'яснення прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, під якими міститься підпис позивача та напис «ознакомлен». Суд зазначає, що на пропозицію суду щодо проведення почеркознавчої експертизи, позивач відмовився, а отже та обставина, що позивач був ознайомлений із своїми правами під час розгляду справи, підтверджується відомостями, які містяться у постанові серії АР № 338459 та позивачем не спростовані.

Суд також не приймає до уваги доводи позивача з посиланням на Рішення Конституційного Суду України, в тій їх частині, що відповідачем неправомірно винесено постанову на місці вчинення правопорушення.

Так відповідно до ч.2 ст. 258 КУпАП., протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної

поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно із ч.4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

За змістом ч.5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналіз статей 255(відповідно до змін із вказаної статті виключено складання протоколу по ч.1 ст. 121 КУпАП), 258 КУпАП, дозволяє суду прийти до висновку, що законом передбачена можливість винесення постанови про притягнення до адмінвідповідальності на місці вчинення правопорушення працівниками національної поліції у сфері забезпечення дорожнього руху, якщо розгляд справ про такі правопорушення, віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, Органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до

покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Рішенням Конституційного Суду від № 5-рп/2015 26 травня 2015 року, витлумачено положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За змістом Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 26 травня 2015 року видно:

«..в частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

2.4. Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України..».

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Суд наголошує:

у абзаці першому п.2.3 Рішення КСУ міститься посилання на ч.1,2 ст.258 КУпАП, в яких передбачені випадки, коли протокол про адмінстягнення не складається;

у абзаці другому п.2.3 Рішення КСУ, де містяться посилання на перелік адміністративних правопорушень, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, - міститься таке словосполучення: «За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення:..». Відповідно до Академічного тлумачного словника української мови, прислівник «зокрема» у сполученні з іменником уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного;

в абзаці третьому п.2.3 Рішення КСУ, зазначено: «…застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.».

З огляду на викладене, наведений у абзаці другому п.2.3 Рішення КСУ перелік адміністративних правопорушень, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, не є вичерпним, а лише підкреслений з поміж однотипних випадків, прямо зазначених у законі, до яких відносяться випадки, вказані у ч.2 ст. 258 КУпАП.

Суд також зазначає, що, виходячи з аналізу ч.ч.1 та 2 ст. 258 КУпАП, ст.. 255 КУпАП у сукупності із нормами КУпАП, які визначають повноваження органів, щодо розгляду справ про адмінправопорушення, органи, які мають повноваження щодо розгляду категорій справ про адмінправопорушення, визначені у ч.1 ст. 258 КУпАП не відносяться до національної поліції України.

Отже за змістом ч.1, ч.2 ст. 258 КУпАП, визначено, що протокол про адмінправопорушення не складається, і на місці вчинення правопорушення виноситься постанова за трьох чітко визначених підстав, з яких перша визначена у ч.1 статті, в якій також визначені умови, за яких таку скорочену процедуру можливо застосувати, а дві інші зазначені у частині другій згаданої статті, зокрема до такої підстави визначено - вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Як видно із змісту вказаного рішення КСУ, неконституційність норм ст. 258 КУпАП - не встановлено, а лише витлумачено норми ст. 276 КУпАП, натомість у змісті самого рішення зазначено що скорочене провадження допускається лише у випадках, прямо зазначених у законі. І до таких випадків відносяться норми частини другої ст. 258 КУпАП, за якими протокол не складається, зокрема, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, а відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

В контексті з положеннями ч.1 ст.6 КАС України, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2,17, 18, 50, 104-106, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, КУпАП, рішенням КСУ №3-П рп/2015 від 08 квітня 2015 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до лейтенанта поліції, інспектора 4-ї роти батальйону управління патрульної поліції у містах Краматорську та Слов'янську Корзун Анастасії Василівни про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова складена у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст постанови виготовлений 27 лютого 2017 року.

Головуючий-суддя: О.В. Ільяшевич