Справа № 805/2385/16-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року справа №805/2385/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Казначеєва Е.Г., суддів: Васильєвої І.А., Василенко Л.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 р. у справі № 805/2385/16-а (головуючий І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 10.06.2016 року за №2322-13,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, в якій просив, визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (Приморського відділення) № 2322-13 від 10.06.2016 року (а.с4-7).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року відмовлено в задоволені позовних вимог (а.с.105-106).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.123-127).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_2, за останнім рахуються такі об'єкти: квартира загальною площею 48,6кв.м. АДРЕСА_1; житловий будинок загальною площею 58,6кв.м. АДРЕСА_2 квартира загальною площею 63,1кв.м. АДРЕСА_3; житлове приміщення із спального корпусу №2 літ.Ж загальною площею 30,6 кв.м. АДРЕСА_4; нежитлове приміщення із спального корпусу №2 літ.Ж загальною площею 44,8 кв.м. АДРЕСА_4(а.с.10-11).

Маріупольською об'єднаною державною податковою інспекцією (Приморського відділення) Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області 10 червня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення №2322-13, яким згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, 266.7.2 п. 266.7 статті 266 ПК України, визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2015 року у сумі 282,47 грн.(а.с.8).

Відповідно до наданого відповідачем суду апеляційної інстанції розрахунку податку за спірним податковим повідомленням рішенням, згідно реєстру за позивачем числиться об'єкти, що підлягають оподаткуванню: квартира загальною площею 48,6кв.м. АДРЕСА_1; квартира загальною площею 63,1кв.м. АДРЕСА_3; житлове приміщення із спального корпусу №2 літ.Ж загальною площею 30,6 кв.м. АДРЕСА_4. Сумарна площа 142,3 кв.м. Сума податку розрахована за ставкою на рівні 2015 року відповідно до рішення Полтавської міської ради від 30.01.2015 року «Про місцеві податки і збори» та складає 282,47 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність дій відповідача щодо прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, спірним податковим повідомленням-рішенням позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2015 року.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, у редакції на час спірних правовідносин.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким, викладено в новій редакції статті 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI та змінено правило оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідності до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст.266 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Водночас, відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно п.п.266.5.1. п.266.5. ст.266 Податкового кодексу України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

За п.п.266.7.1. п.266.75. ст.266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

За пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 Податкового кодексу України).

Рішенням Полтавської міської ради від 30.01.2015 року «Про місцеві податки і збори», встановлено у 2015 році податок на майно.

Відповідно до п.2.4.1 Додатку №1 до рішення, база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 90 кв. метрів;

За п.2.5.1 Додатку, встановлено ставку податку для об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, не залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (12,18грн.).

Таким чином, у фізичних осіб, що мають у власності нерухомість, виникає обов'язок зі сплати податку з розрахунку на календарний рік.

Разом з цим, відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно зі статті 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Частиною 3 статті 27 Бюджетного кодексу України встановлено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Відповідно до підпункту 12.3.4 п. 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4).

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» врахування у контексті розгляду даної справи висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.01.2011 року у справі "Щокін проти України" та від 07.10.2011 року у справі "Серков проти України" в частині необхідності застосування національного законодавства у разі допущення можливості його неоднозначного тлумачення у найсприятливіший для заявника спосіб.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш, як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, при цьому, норма якою встановлено податку та відповідно елементи цього податку, пізніше 15 липня року, що передує бюджетному періоду, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Рішення Полтавської міської ради «Про місцеві податки і збори», яким визначено ставку податку на майно у 2015 році, прийнято 30.01.2015 року, тобто, пізніше 15 липня року, що передує бюджетному періоду (2015 рік).

Аналізуючи вищезазначені норми, колегія суддів дійшла до висновку, що в даному випадку 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період, оскільки Закон від 28.12.2014 року № 71-VIII та рішення міської ради, якими визначено податок, ухвалені після 15.07.2014.

Таким чином, опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, що передує бюджетному періоду, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, який є 2016 рік.

Колегія суддів зазначає, що згідно п.4 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII, рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установити, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Вказані прикінцеві положення не містять обов'язків, а лише рекомендовано органам місцевого самоврядування переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно. Тобто, органи місцевого самоврядування переглядаючи рішення щодо встановлення місцевого податку, повинні враховувати і вимоги діючого законодавства, якими регулюється порядок встановлення податків. Закон від 28.12.2014 року № 71-VIII ухвалений 28.12.2014, тобто після 15.07.2014, не містить застережень, щодо не застосування правил зазначених у статті 12 ПК України.

Колегія суддів вважає, що застосування контролюючим органом положень ПК України з урахуванням внесених Законом змін з метою оподаткування податком на нерухоме майно, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Відповідно до спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем норми оподаткування застосовані за податковий період 2015 року, що є порушенням вищезазначених вимог законодавства.

Колегія суддів зазначає, що вищевказані обставини обумовлюють скасування рішення суду першої інстанції з задоволенням позовних вимог.

Відповідно до положення ст. 94 КАС України, підлягають стягненню на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області у розмірі 1157 грн. 55 коп.

Керуючись статтями 94, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 р. у справі № 805/2385/16-а задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 р. у справі № 805/2385/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (Приморського відділення) № 2322-13 від 10.06.2016 року

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1157 грн. 55 коп за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.А. Васильєва

Л.А. Василенко