Справа № 309/3607/16-а,2-а/309/122/16
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року № 876/10290/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання - Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Горінчівської сільської ради на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Горінчівської сільської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Горінчівської сільської ради про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 та прилеглої до нього земельної ділянки. Відповідно до листів головного архітектора Хустського району від 23.05.2006 р., Річансько-Тисянського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною земель від 29.05.2006р.,планово-картографічних матеріалів та генплану забудови с.Горінчево не передбачено проїзду між вулицями і такий не встановлений та не визначений. Вказаний проїзд має найбільшу ширину 3 м і найменшу - 2,3 м, різкі (близько 90 градусів) в'їзди на нього є небезпечними для проїзду вантажного, легкового та гужового транспортів через можливість знищення або пошкодження майна громадян, має низьку ефективність та доцільність через обмеженість повноцінного доступу до власних будинковолодінь по вул. Жукова та А.Калина. З питанням про закриття проїзду для вантажного та гужового транспорту позивач звернулася до Горінчівської сільської ради. За результатами розгляду її заяви було прийнято рішення від 21.03.2016 р. про залишення проїзду з вул. Жукова на вул. Калина для гужового транспорту, велосипедистів та мотоциклістів. Однак, дозвіл на проїзд гужового транспорту не прибирає вищевказані ризики, а навпаки через свої габарити, ширину дороги та радіус повороту, гужовий транспорт може спричинити непоправну шкоду. У зв'язку з наявними ризиками пошкодження або знищення майна громадян, для можливості повноцінного доступу до господарств мешканців вулиць Жукова та Калина, низькою доцільністю проїзду вказаного транспорту через вказаний проїзд, просить винести рішення, яким зобов'язати заборонити рух гужовому транспорту по проїзду між вулицями Калина-Жукова біля будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано Горінчівську сільську раду Хустського району Закарпатської області, окрім руху вантажного та легкового транспорту, також заборонити рух гужового транспорту по проїзду між вулицями Калина-Жукова в с. Горінчево Хустського району, біля будинковолодіння АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Горінчівська сільська рада подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст.196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою в задоволені позову відмовити, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 та прилеглої до нього земельної ділянки розміром 0,18 га, призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.5, 10-13).

Відповідно до акту комісії Горінчівської сільської ради від 11.01.2006 року в результаті проведеного обстеження дороги біля дворогосподарства ОСОБА_1 було встановлено, що відповідно до плану генеральної забудови села:- дорога, яка з'єднує вул. Жукова та А.Калина не передбачена; існуючий прохід, який з'єднує вищевказані вулиці по своїй ширині, а також небезпечний поворот біля дворогосподарства ОСОБА_1 не дозволяє безпечно проїжджати вантажному, легковому та гужовому транспортам. Комісією рекомендовано Горінчівській сільській раді заборонити проїзд з вул. Жукова на вул.А.Калина і навпаки вантажному, легковому та гужовому транспортам /а.с. 8/. Відповідно до листа головного архітектора Хустського району ОСОБА_3 від 23.05.2006 року вбачається, що генпланом забудови с. Горінчево проїзд між вулицями Жукова та А.Калина не передбачений /а.с.6/.

Згідно листа начальника Річянсько-Тисянського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною земель Ларь В.М. від 29.05.2006 року №28 вбачається, що вищевказаний прохід в планово-картографічних матеріалах Горінчівської сільської ради не передбачений, наявні землі житлової забудови, а фактично наявна вузька смуга землі в якості дороги загального користування шириною 2,3 - 3.0 метра. Враховуючи те, що вказаний прохід через його низьку ширину не є безпечним для проїзду вантажного, легкового та гужового транспортів, його низьку ефективність та доцільність, наявність повноцінного доступу до будинковолодінь жителів вулиць Жукова та А.Калина, просив розглянути на сесії сільської ради питання стосовно обмеження руху по даному переходу /а.с. 7/.

Рішенням Горінчівської сільської ради 4 сесії 7 кликання від 21.03.2016 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про заборону вантажного, легкового та гужового транспорту з вулиці Жукова на вулицю Калина вирішено - залишити проїзд з вул. Жукова на вул. Калина для гужового транспорту, велосипедистів та мотоциклістів. Заборонено проїзд вантажного транспорту з вул. Жукова на вул. Калина.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача ОСОБА_1 є обґрунтованими та підставними, а тому підлягають задоволенню шляхом зобов'язання Горінчівську сільську раду, крім вантажного та легкового транспорту, заборонити рух ще й гужового транспорту по проїзду між вулицями Жукова та А.Калина в с.Горінчево.

Всебічно дослідивши обставини справи та перевіривши зібрані документальні докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився хибного висновку про доцільність припинення будь-якого проїзду по дорозі загального користування, зважаючи на наступне.

При прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було всебічно та безсторонньо проаналізовано мотиви та підстави для задоволення даного позову, а також проігноровано рішення 4 сесії 7 скликання Горінчівської сільської ради від 21.03.2016 року, яке на даний час є чинним і ніким не оскаржувалось.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про дорожній рух", до компетенції селищної та сільської Ради народних депутатів та їх виконавчих органів у сфері дорожнього руху належить: сприяння діяльності по утриманню у безпечному для дорожнього руху стані автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та їх облаштуванню об'єктами сервісу.

Згідно статті 20 Закону України "Про автомобільні дороги", до компетенції органів місцевого самоврядування в частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів належить право обмежувати або забороняти рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, визначені для них державними стандартами, у разі відсутності відповідного спеціального погодження.

Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими нормативно-правовими актами Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної чи державної власності та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, положення ч.1 ст.143 Конституції України, згідно з якою органи місцевого самоврядування „вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції", слід розуміти, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень. Органи місцевого самоврядування відповідно до Земельного кодексу України вирішують питання про розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності та при вирішенні таких питань ці ради виступають як суб'єкти владних повноважень.

За змістом статей 142 - 145 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень .

Згідно з ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення питання щодо порядку користування землями Горінчівської сільської ради, в т.ч. обмеження або заборони проїзду через земельну ділянку - входить виключно у компетенцію сесії Горінчівської сільської ради.

Отже, колегія суддів вважає, що до компетенції суду не входить зобов'язання відповідача здійснювати якісь дії, оскільки відповідно до чинного законодавства України, суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії відповідача або визнати неправомірним необґрунтоване зволікання з розглядом питання, однак не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України №К/9991/27687/12 від 20.08.2014 року.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів прийшла до беззаперечного переконання про те, що наведенні позивачем обставини не мають обґрунтованих підстав для задоволення даного позову, а тому такий не підлягає задоволенню.

Отже, висновок суду першої інстанції по даній справі зроблений при неповному з'ясуванні судом та недоведеності позивачем обставин, які мали значення для справи, внаслідок порушення норм матеріального права що і призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, а у відповідності до вимог ст.202 КАС України є обов'язковою підставою для скасування постановленого судового рішення і ухвалення нового рішення по справі.

Керуючись ч.1 ст. 41, ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч. ст. 198, п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст.207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Горінчівської сільської ради - задоволити.

Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2016 року у справі №309/3607/16-а - скасувати та винести нову, якою в задоволені позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст постанови виготовлено 27.02.2017 року