Справа № 326/1764/16-а
Суддя: Стріжакова Т. В.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 326/1764/16-а. р.
Провадження № 2-а/326/9/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого Стріжакової Т.В.

при секретарі Назарової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Приморську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління пенсійного фонду України в Запорізької області про визнання протиправною діяльність суб`єкту владних повноважень щодо відмови поновити виплату пенсії та зобов`язання поновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ГУ ПФУ в Запорізької області про визнання протиправною діяльність суб`єкту владних повноважень щодо відмови поновити виплату пенсії та зобов`язання поновити виплату пенсії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона наказом ГУ МВС України в Запорізькій області від 27.12.2010 №422 о/с була звільнена зі служби у відставку відповідно до п.65 «а» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ»(за віком). Станом на день звільнення календарна вислуга для призначення пенсії складала 16 років 03 місяця 11днів, загальний страховий стаж склав 30 років 10 місяців 03 дні. 08.06.2012 вона була зарахована на державну службу, прийняла присягу державного службовця та прийнята на посаду завідувача Приморського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

З того часу безперервно працює на займаній посаді та перебуває на державній службі.

Після звільнення з органів внутрішніх справ в 2011 році відповідач на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в установленому порядку призначив їй пенсію за вислугу років довічно. Її вона отримувала з 2011 року по березень 2015 року, а починаючи з квітня 2015 року виплати припинилися. З метою отримання пояснень вона листом від 07.10.2016 звернулася до відповідача, на що отримала відповідь від 26.10.2016, в якій їй повідомлено про відсутність у неї права на отримання пенсії за вислугу років до кінця 2016 року з посиланням на Закони України від 02.03.2015 № 213-УІІІ та від 24.12.2015 №911-УІІІ, у зв'язку із неможливістю одночасного перебування на державній службі та отримання пенсії.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015, внесені зміни до ст.54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка має назву «Виплата пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку)», передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та ІI груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсиї, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

Підставою для позбавлення її права на вже призначену довічно пенсію за вислугу років є перебування на державній службі з 2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.58 ОСОБА_3 України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або нормативно-правовим актом. Зміна пенсіонного законодавства, яка мала місце з 01.04.2015 року, може застосовуватися лише де обставин, які виникають після зазначеної дати (перевід на іншу посаду в державному органі або до іншого державного органу), але ця зміна не може скасовувати її право на довічно призначену пенсію, яке виникло та відбулося у 2011 року до набрання чинності змін пенсійного законодавства.

Питання щодо дії нормативно-правових актів у часі неодноразово розглядалося Конституційним Судом України в Рішеннях № 1-рп від 13.05.1997р., № 1-рп /99 від 09.12.1999р., №3-рп/2001 від 05.04.2001р., №13-рп/2002 від 02.07.2002р., №3-рп/2004, в яких встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Що стосується не виплати пенсії з 01.01.2016 року, то дійсно Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015, внесені зміни до ст.54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так відповідно до ст.54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції з 01.01.2016) тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених ЗУ "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Україна проголошена суверенною і незалежною, демократичною, соціально, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію (ст.1, ч.1 ст.2 ОСОБА_3 України). В ній визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй; норми ОСОБА_3 України є нормани прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України (ст.8, ч.2 ст.19 ОСОБА_3 України).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, сформулював правову позицію, згідно з якою в ОСОБА_3 України відокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, належать і громадяни, які згідно з ст.17 ОСОБА_3 України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004).

Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов'язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (ст.46 ОСОБА_3 України), а особливістю виконуваних ними обовязків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (ч.1 ст.17 ОСОБА_3 України).

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац 2 п.3 мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, абзац 4 п.3 мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 № 7-рп/2004).

Призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту, осіб, передбачених ч.5 ст.17 ОСОБА_3 України, які зобовязані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Рішенням Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності ОСОБА_3 положень другого речення ч.7 ст.43, першого речення ч.1 ст.54 ЗУ „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб визнано таким, що не відповідає ОСОБА_3 України (є неконституційним), положення ЗУ „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-ХІІ зі змінами, а саме:

- першого речення ч.1ст.54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених ЗУ „Про державну службу", „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, правова позиція відповідача щодо відмови визнати право на продовження виплати пенсії, не відповідає вимогам законодавства України, прямо порушує норми ОСОБА_3 як норми прямої дії, що мають найвищу юридичну силу, та завдає суттєвої шкоди її правам та законним інтересам.

Просить: 1) визнати дії відповідача щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної їй пенсії за вислугу років, передбаченої ст.12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» протиправними; 2) зобов`язати відповідача поновити їй виплату раніше призначеної довічної пенсії за вислугу років з 01.04.2015 (а.с.2-4).

Ухвалою суду від 29.12.2016 даний позов в частині позовних вимог за період з 01.04.2015 по 27.06.2016 залишено без розгляду, відкрито провадження в частині позовних вимог за період з 28.06.2016 (а.с.16-17).

У судове засідання позивач та представник відповідача, повідомлені в установленому порядку про час та місце розгляду справи, не зявилися.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила її адміністративний позов задовольнити у повному обсязі, справу розглядати у її відсутність (а.с.24).

Представник відповідача ОСОБА_4 теж просила справу розглядати у її відсутність, направила до суду заперечення, в яких вказала, що відповідно до п. 2 ч. 5 розділу 1 Закону України від 24.12.2015 № 911 -VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» перше речення частини першої ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викласти в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються". Оскільки пенсія позивачу призначена відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і він працює на посаді та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу», виплата йому пенсії була зупинена.

При цьому відповідач як орган державної влади діє лише на підставі чинного законодавства та у межах своїх повноважень. Оскільки положення п. 2 ч. 5 розділу І Закону України від 24.12.2015 № 911 -VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано неконституційними з 20.12.2016, до цієї дати вони діють і підлягають виконанню всіма органами ПФУ. Таким чином припинення виплати пенсії за період з 29.06.2016 по 20.12.2016 є законним та не визнано неконституційним. За період з 20.12.2016 виплата пенсії позивачу поновлена (а.с.29-35).

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з витягом з наказу № 422 о/с від 27.12.2010 ОСОБА_2 управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 27.12.2010 звільнено з органів внутрішніх справ у відставку майора міліції ОСОБА_1 начальника сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Приморського районного відділ, з 31 грудня 2010 року. Вислуга на день звільнення складає: календарна 16 років 03 місяці 11 днів; у пільговому обчисленні не має; загальний страховий стаж 30 років 10 місяців 03 дні (а.с.6).

Згідно з довідкою ГУ ПФУ в Запорізькій області ОСОБА_1 перебуває в управлінні на обліку та отримує пенсію за вислугу років, за січень, лютий, березень 2015 року розмір пенсії складав 1879 грн. щомісячно (а.с.8). Позивачу УПФУ видало пенсійне посвідчення, вид пенсії за вислугу років; термін дії довічно, дата видачі 11.04.2011 (а.с.7).

Згідно з наказом Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області № 26-к від 08.06.2012 ОСОБА_1 призначено завідувачем Приморського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (а.с.9).

07.10.2016 ОСОБА_1 звернулася з заявою до відділу силових структур ОСОБА_2 Управління ПФУ в Запорізькій області з заявою про поновлення виплати пенсії з 01.05.2015 та надання роз`яснень з яких причин було припинено виплату пенсії (а.с.10).

ОСОБА_2 Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.10.2016 ОСОБА_1 повідомлено, що оскільки вона перебуває на державній службі, пенсія їй з 01.04.2015 тимчасово не виплачується на підставі прийнятих Верховною Радою України Законів «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII та від 24.12.2015 № 911-VIII, якими внесено зміни до ст.54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме передбачено, що тимчасово у період з 01.04.2015 по 31.12.2016 особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується (а.с.11).

Згідно з довідкою ОСОБА_2 Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17.02.2017 ОСОБА_1 з 01.01.2011 перебуває на обліку в головному управлінні як одержувач пенсії за вислугу років на умовах ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Виплата пенсії протягом 2016 року не проводилася згідно з Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII. На виконання рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 виплата пенсії ОСОБА_1 поновлена з 20.12.2016. Доплата за період з 20.12.2016 до 31.12.2016 проведена 12.01.2017.Виплата пенсії у 2017 році не проводиться згідно з Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII. Підстава: пенсійна справа НОМЕР_1.

Дані встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є правомірність дій відповідача щодо відмови у поновленні позивачу виплати пенсії та невиплата позивачу раніше призначеної пенсії.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015, який набув чинності з 01.01.2016 року передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру, "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються". Також у ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у статті 54 перше речення частини першої викласти в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

З матеріалів справи вбачається, що перебуваючи на пенсійному обліку в ОСОБА_2 Управлінні пенсійного фонду України в Запорізькій області (пенсійна справа НОМЕР_1), позивач отримувала пенсію за вислугу років на умовах ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 2011 року по березень 2015 року. З квітня 2015 року виплата пенсії їй не проводилася, і відповідач відмовився поновити її виплату. Позивач, не погоджуючись з такою відмовою, з посиланням при цьому відповідача на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-УІІІ від 24.12.2015, внесені зміни до ст.54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», просить такі дії відповідач визнати неправомірними, зобов'язати його поновити їй виплату раніше призначеної довічної пенсії за вислугу років. На виконання рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 виплата пенсії ОСОБА_1 поновлена з 20.12.2016. Позивачу виплата пенсії у 2017 році не проводиться згідно з Законом України від 06.12.2016 №1774-УІІІ згідно з Законом України від 06.12.2016 №1774-УІІІ.

Статтею 22 ОСОБА_3 України гарантуються права і свободи громадян, які не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, та не допускається звуження змісту, обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 41 ОСОБА_3 України визначено, що власність громадян є непорушною. Примусове вилучення власності може бути застосоване виключно за рішенням суду у випадках, обсягах та порядку, встановлених законом.

Відсутні будь-які судові рішення про застосування до позивача невиплати призначеної пенсії.

Крім того, статтею 58 ОСОБА_3 України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Питання щодо дії нормативно-правових актів у часі неодноразово розглядалося Конституційним Судом України в Рішеннях № 1-рп від 13.05.1997р., № 1-рп /99 від 09.12.1999р., №3-рп/2001 від 05.04.2001р., №13-рп/2002 від 02.07.2002р., №3-рп/2004, в яких встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Судом встановлено, що пенсія позивачу призначена у 2011 році, тобто до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015, вказані правовідносини виникли до набуття його чинності. Тому цей Закон не має зворотної дії в часі і не може поширюватися на правовідносини, що виникли до набуття його чинності.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 ОСОБА_3 України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується На засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

09.07.2007Конституційним Судом України постановлено рішення №6-рп/2007, яке має преюдиціальне значення для судів при розгляді позовів щодо досліджених ним правовідносин. В рішенні вказано, що зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. У статті 64 ОСОБА_3 України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян та порушується гарантоване у ст.48 ОСОБА_3 України право кожного на достатній життєвий рівень.

Рішенням Конституційного суду України від 11.10.2005 справа №8-рп/2005, було висловлено правову позицію щодо застосування саме норми ст.22 ОСОБА_3 У країни щодо неприпустимості змін до законодавчих актів, якими звужуються надані раніше громадянам соціальні права, та вирішено, що такі зміни суперечать нормі ст.22 ОСОБА_3 України.

22.05.2008Конституційним Судом України постановлено рішення №10-рп/2008, в якому зазначені аналогічні положення та вказано, що держава відповідальна перед людиною за свою законодавчу діяльність, зобовязана утверджувати та забезпечувати права та свободи людини та громадянина. Закони України та інші правові акти повинні прийматися на основі ОСОБА_3 і повинні їй відповідати. Однією із конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних: законів (ст.22 ОСОБА_3 України). Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав та свобод людини та громадянина є скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Відповідно до ст.68 ОСОБА_3 України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися ОСОБА_3 України та законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

ОСОБА_3 України є нормами прямої дії, і всі закони та нормативно-правові акти мають відповідати ОСОБА_3 України. Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області мало керуватися нормами ОСОБА_3 України, яка має вищу юридичну силу, щоб не допустити порушення конституційних прав позивача.

Згідно з принципом верховенства права, закріпленим у ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту ОСОБА_3 України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до принципу верховенства права та законності суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Постановою Пленуму ВСУ №9 від 01.11.1996р. «Про застосування ОСОБА_3 України при здійсненні правосуддя» вказано, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента, постанови Верховної Ради України, ПКМУ) підлягають оцінці на відповідність як ОСОБА_3 України, так і закону.

Таким чином, в Україні не оголошені воєнний або надзвичайний стан, відповідач не приймав рішень (розпоряджень) про припинення позивачу виплати пенсії.

Враховуючи наведені норми ОСОБА_3 України, які мають вишу силу та є нормами прямої дії, рішення Конституційного суду України, положення «Загальної Декларації прав людини», виходячи із принципу адміністративного судочинства - верховенства права та загальних засад пріоритетності ОСОБА_3 України, суд вважає, що застосування до позивача ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 911 -VIII від 24.12.2015 та припинення позивачу виплати пенсії з 28.06.2016 (з врахуванням ухвали суду від 29.12.2016 про відкриття провадження у справі в частині позовних вимог з 28.06.2016), що не було передбачено ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб на час призначення їй пенсії, є суттєвим звуженням наданих та гарантованих законодавством їй прав та свобод як громадянину та особі, яка має право на отримання пенсії за вислугою років та якій така пенсія вже була призначена, є таким, що порушує положення ст.22,46 ОСОБА_3 України, тобто є протиправним.

Тому є неправомірним висновок відповідача про те, що позивач не мала права на отримання пенсії на підставі внесених зазначених змін до законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, оскільки працювала на посаді та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу».

Крім того, Рішенням Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності ОСОБА_3 положень другого речення ч.7 ст.43, першого речення ч.1 ст.54 ЗУ „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (Закон № 2262) визнано таким, що не відповідає ОСОБА_3 України (є неконституційним), положення ЗУ „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-ХІІ зі змінами, а саме: - першого речення ч.1ст.54, відповідне до яки): тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених ЗУ „Про державну службу", „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Конституційний Суд України в даному рішенні зазначив, що забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей закріплено у ч.5 ст. 17 розділу І "Загальні засади" ОСОБА_3 України, який визначає такі основи конституційного ладу в Україні, як, зокрема, суверенітет, територіальна цілісність та недоторканність України, захист яких покладається на Збройні Сили України та інші військові формування. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в ОСОБА_3 України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_3 України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7- рп/2004). Норми-принципи ч.5 ст.17 ОСОБА_3 України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв'язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. Призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч.5 ст.17 ОСОБА_3 України, які зобов'язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Судом встановлено, що на виконання вказаного Рішення Конституційного суду України виплати пенсії позивачу були поновлені з 20.12.2016, тобто відповідач фактично визнав неправомірність своїх дій по відмові відновити позивачу виплату пенсії у 2016 році. Але за період з 28.06.2016 по 19.12.2016 виплата пенсії позивачу не здійснювалася.

Таким чином, у відповідача відсутні будь-які інші підстави для відмови у поновленні виплати позивачу раніше призначеної пенсії, в обґрунтування своєї позиції він посилається тільки на положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015, яким внесені зміни до ч. 1 ст.54 ЗУ „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, застосування яких щодо позивача суперечать положенням ОСОБА_3, визнано рішенням Конституційного суду таким, що не відповідає ОСОБА_3 України; відповідачем не надано доказів того, що позивач не має права на поновлення виплати раніше призначеної їй пенсії за період з 28.06.2016 по 19.12.2016.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про визнання протиправною діяльність суб'єкт)' владних повноважень щодо відмови поновити виплату пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії підлягають задоволенню за період з 28.06.2016 по 19.12.2016, в іншій частині необхідно відмовити.

Щодо виплати пенсії позивачу у 2017 році, то дане питання судом не може вирішуватися, оскільки воно позивачем окремо не ставиться, не обґрунтовується, у позові не мотивується, відповідачем теж не надавалися відповідні пояснення, справа розглядається у відсутність сторін, і позивач не позбавлений права вирішити його, подавши відповідний позов до суду.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 158, 159, 163, 167, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, передбаченої ст.12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 28 червня 2016 року по 19 грудня 2016 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років, призначеної у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 28 червня 2016 року по 19 грудня 2016 року.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя підпис ОСОБА_5

Копія вірна: суддя Т.В. Стріжакова

22.02.2017