Справа № 335/12322/16-а(2-а/335/450/2016)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2017 рокусправа № 335/12322/16-а(2-а/335/450/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Суховаров А.В. Головко О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії по інвалідності з 07.10.2016 року та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя поновити з 07.10.2016 року виплату йому пенсії по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції невірно застосовано частину 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та частину 1 статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», де визначено що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

У відповідності до статті 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді судді Запорізького окружного адміністративного суду. На підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1515 «Про звільнення суддів» та наказу Запорізького окружного адміністративного суду від 29.09.2016 № 174-К «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Запорізького окружного адміністративного суду» позивача було звільнено у відставку.

З 28.01.2014 позивач перебував на обліку як пенсіонер в управлінні Пенсійного фонду

України у Вознесенівському (Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя та отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (з 28.01.2014 по ІІІ групі загального захворювання, з 21.03.2016 - по ІІ групі загального захворювання).

05.10.2016 року позивач звернувся до Пенсійного фонду про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Листом від 10.11.2016 № 322/Н-9 Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі повідомило позивача, що на підставі заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсію по інвалідності було переведено на щомісячне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пенсію по інвалідності було припинено.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою визначено види пенсійних виплат і соціальних послуг, визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Пенсія по інвалідності призначається органами Пенсійного фонду України відповідно до розділу ІV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсій по інвалідності здійснюється відповідно до статті 9 цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Право на таку пенсію виникає у разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання на наявності передбаченого статтею 32 цього Закону страхового стажу. Призначення такої пенсії відбувається за наявності інвалідності і є державною соціальною гарантією окремої категорії громадян інвалідів.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Інвалідам, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих інвалідів провадиться тільки за їх заявою.(стаття 34 ІV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»)

Отже пенсія по інвалідності є соціальною пенсійною виплатою, яка фінансується за рахунок коштів Пенсійного фонду України та має страховий характер (настає за наявності страхового випадку настання інвалідності, призначається особам, які підлягали загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, залежить від заробітної плати застрахованої особи та розміру внесків нарахованих і утриманих з цієї заробітної плати).

Статтею 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

На час виходу у відставку позивач не досяг віку передбаченого статтею 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», отже, не набув права на отримання пенсії за віком на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Наведені правові норми свідчать про те, що довічне грошове утримання судді у відставці та пенсія по інвалідності мають різну правову природу та здійснюються з різних джерел фінансування.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності суддів, які працюють. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді.

Абзацом п'ятим пункту 8 цього ж рішення встановлено, що особливий статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України і законами України, що виключає обмеження законодавчо встановлених гарантій статусу судді або зниження їх рівня. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня.

У рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 Суд врахувавши попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, зазначив, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Конституційний Суд України у підпункті 6.2 пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 зазначив, що підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону N 2453, законами України.

Обґрунтовуючи свою позицію відповідач посилається на положення встановлені частиною 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими визначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Враховуючи наведені норми матеріального права та правові позиції Конституційного Суду України, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що у даному випадку законодавець не обмежує право особи на отримання як пенсії по інвалідності, так і щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зазначена норма стосується випадків, коли одна й та саме особа має право на отримання пенсії та/або щомісячного довічного грошового утримання за різними законодавчими актами, які встановлюють різні розміри пенсії та/або щомісячного довічного грошового утримання. У такому випадку особі призначається пенсія, щомісячне довічне грошове утримання лише за одним з наведених у цьому пункті нормативно правових актів, а не за декількома. У разі, якщо довічне грошове утримання призначається за законом, яким не передбачено пенсії по інвалідності, то особа не може бути позбавлена права як на довічне грошове утримання, так і на пенсію по інвалідності.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність припинення відповідачем виплати позивачеві пенсії по інвалідності у зв'язку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суджу м. Запоріжжя від 25 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповіднно до частини 10 статті 183-2 КАС України набирає законної сили з моменту постановлення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко