Справа № 127/21706/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/21706/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Іщук Т.П.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

21 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправними та скасування, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправними та скасування, зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

20 лютого 2017 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду за вх. № 2934/17 надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі.

21 лютого 2017 року представником відповідача до суду апеляційної інстанції було подано заяву вх. № 3118/17 про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Новоайдарівському районі Луганської області, та отримував пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до довідки Новоайдарівського відділення Старобельської районної ДПІ Луганської області від 11 червня 2010 року № 61 ОСОБА_2 взятий на облік як платник податків - адвокат (а. с. 8).

Крім того, позивач є внутрішньопереміщеною особою, що підтверджується копією довідки від 03 лютого 2016 року № 529625070 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а. с. 56).

28 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про взяття його на пенсійний облік у зв'язку з тим, що він є внутрішньопереміщеною особою, одночасно зазначивши, що працює у Раді адвокатів Вінницької області.

26 серпня 2016 року комісією по розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці прийняте рішення за № 65, відповідно до якого вирішено утримувати з ОСОБА_2 переплату пенсії в розмірі 10202,01 грн., а саме по 20% від розміру пенсії щомісячно.

Не погоджуючись з таким рішенням органу Пенсійного фонду України позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року позов задоволено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4 затверджено Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення.

Зазначений Порядок визначає механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення. Положеннями цього Порядку також передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З аналізу зазначених норм слідує, що підставами для повернення надмірно сплачених сум пенсії є: зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення переплата відповідної суми відповідачем виявлена лише на підставі даних, які містяться в пенсійній справі позивача.

Однак судом першої інстанції було встановлено, що в матеріалах пенсійної справи, містяться відомості про те, що ОСОБА_2 є адвокатом, позивач не приховувала цієї інформації, оскільки самостійно надавав довідки органу Пенсійного фонду України.

При цьому суд також звертає увагу, що по даним пенсійної справи, управлінням Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області була повернута утримана з пенсії з урахуванням ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сума в розмірі 1088,20 грн., що підтверджує протиправність прийнятого рішення відповідачем.

Крім того, судова колегія зазначає, що посилання відповідача, на те, що ними була отримана пенсійна справа в електронному вигляді з відміткою про те, що особа (пенсіонер) є непрацюючою особою, не свідчить про зловживання з боку пенсіонера або подання ним недостовірних відомостей.

У зв'язку з вищезазначеним, колегія суддів приходить до висновку, що на підтвердження правомірності прийнятого рішення відповідачем не надано жодного доказу про те, що причиною переплати пенсії стали протиправні дії ОСОБА_2, які призвели до прийняття оскаржуваного рішення.

Щодо визначення правового статусу позивача, як суб'єкта господарювання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 13 зазначеного Закону, передбачено - що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Згідно з п. 4 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи, які забезпечують себе роботою самостійно, займаються, зокрема адвокатською діяльністю, підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. Страхувальником в цьому випадку є сама застрахована особа (пункт 5 статті 14 Закону).

Відповідно до п. 14.1.226 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінників, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», взяття на облік осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, зокрема тих, що займаються адвокатською діяльністю, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Отже, особа, яку внесено до реєстру страхувальників, вважається працюючою з дати, що зазначена в реєстрі, як дата взяття на облік платника єдиного внеску.

Пунктом 178.1 ст. 178 Податкового кодексу України встановлено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у фіскальних органах за місцем постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік відповідно до ст. 65 цього Кодексу.

З аналізу положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», вбачається, що право на зайняття адвокатською діяльністю у особи зберігається до зупинення або припинення ним права на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 31, ч. 7 ст. 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відомості як про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю так і про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 17 зазначеного Закону, Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

З огляду на викладене, статус непрацюючої особи набувається за умови як зняття такої особи з обліку податкових органів, так і зупинення або припинення ним права на зайняття адвокатською діяльністю відповідно до ст.ст. 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 перебуває на обліку в податкових органах саме як особа, яка займається адвокатською діяльністю, що підтверджується, зокрема довідкою від 11 червня 2010 року № 61 (а. с. 8).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до довідки ДФС України Словяносербської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області від 06 вересня 2016 року № 497/12-23-13 (а. с. 57) позивачем за період з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року податки та збори не сплачувались.

При аналізі вищенаведених норм чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач помилково ототожнює поняття фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність (у даному випадку адвокатську діяльність), адже як зазначалось вище, відповідно до п. 14.1.226 ст. 14 Податкового кодексу України це різні форми самозайнятості осіб.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що рішення управління Пенсійного фонду України від 26 серпня 2016 року №65 підлягає скасуванню, у зв'язку з відсутністю підстав для прийняття, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є правильним .

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.