Справа № 823/308/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

24 лютого 2017 року справа № 823/308/17

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Рідзель О.А., перевіривши матеріали позовної заяви відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації до Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся відділ освіти Черкаської районної державної адміністрації (далі - позивач) з адміністративним позовом до Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.09.2016 №000091400 про застосування штрафних санкцій на суму 6 180 835 грн 70 коп.

Ознайомившись з позовною заявою позивача, суддя встановив, що вона не відповідає вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Як вбачається з позовної заяви предметом оскарження в даному спорі є податкове повідомлення-рішення від 14.09.2016 року №000091400 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 6 180 835 грн 70 коп. Проте, в матеріалах позовної заяви відсутній примірник оскаржуваного рішення, а в якості додатку до позову надано копію податкового повідомлення-рішення від 14.09.2016 №.

Також, частиною 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору.

Згідно з ч. 2 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, з подальшими змінами та доповненнями.

Так, згідно статті 2 вказаного Закону, платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Водночас, ставки сплати судового збору встановлено статтею 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, відповідно до якої, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру - для юридичних осіб ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-VIII встановлено розмір прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб на 2017 рік, а саме у місячному розмірі з 1 січня - 1600 гривень.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, даний позов містить одну вимогу майнового характеру - скасувати податкове повідомлення-рішення, згідно якого позивачу визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6 180 835 грн 70 коп.

Отже, загальна сума судового збору, що належить до сплати становить 92 712 грн 54 коп. (6 180 835 грн 70 коп. х 1,5 % ціни позову).

Проте, до позовної заяви додано платіжне доручення про сплату судового збору лише в розмірі 1 600 грн.

Належним доказом сплати судового збору є лише оригінал квитанції.

Також суддя зазначає, що згідно п.1 ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність.

Так, частиною 1 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Згідно частини 3 цієї статті здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Процесуальна правоздатність суб'єктів владних повноважень не залежить від того, чи є вони юридичними особами.

Правоздатність юридичних осіб є елементом їх правового статусу. Тобто кожна юридична особа має правоздатність як в матеріальних, так і у процесуальних правовідносинах. Статус юридичної особи засвідчується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичною особи або витягом (довідкою чи випискою) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Крім того, сторонами в адміністративному судочинстві, з одного боку, є особа, яка вважає, що її право, свободи чи правовий інтерес у сфері публічно-правових відносин порушено і звертається до адміністративного суду за захистом цього права, свобод чи правового інтересу (далі - заявник), а з іншого боку, - особа, яка, як вважає заявник, порушила, його право, свободу чи правовий інтерес і повинна усунути це порушення чи компенсувати шкоду (відповідач). Це означає, що сторонами в адміністративному процесі є особи, публічно-правовий спір між якими становить предмет розгляду та вирішення в адміністративному судочинстві.

Сторони - це особи, які беруть участь у справі від свого імені та з метою захисту своїх власних прав та інтересів, спір між якими про їхні суб'єктивні права та обов'язки має бути вирішений судом.

Отже, в Кодексі адміністративного судочинства чітко зазначено, що сторонами в адміністративній справі є позивач та відповідач.

Відповідно до п. 8 ст. З цього Кодексу позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Необхідно ще раз зазначити, що позивач - одна із сторін у адміністративному процесі, особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушується справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) щодо публічно-правового спору.

Відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, яких стосується вимога позивача.

Проте, з матеріалів позовної заяви та доданих до неї додатків не вбачається можливим встановити правосуб'єктність відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації як позивача в даному спорі.

Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що керівником і підписантом Черкаської районної державної адміністрації, одним із структурних підрозділів якої є відділ освіти, являється ОСОБА_1.

Разом з тим, даний адміністративний позов підписано ОСОБА_2 як начальником відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації.

Доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_2 підписувати позовні заяви при зверненні з даним позовом, надано не було.

Частиною 2 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Відповідно до статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України, що має наслідком на підставі ч.1 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 106, 108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації до Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без руху.

Встановити позивачу строк до 24 березня 2017 року для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви.

Роз'яснити позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали заява підлягає поверненню.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.А. Рідзель