Справа № 752/4392/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа 752/4392/16-а
У Х В А Л А

28 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі судді Степанюка А.Г., перевіривши матеріали апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - Відповідач, Головне управління) в якому, з урахуванням заяв про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії Головного управління щодо відмови у перерахуванні та виплаті пенсії без обмежень, починаючи з 01.10.2011 року із розрахунку 100% грошового забезпечення з усіма видами підвищення або надбавок до пенсії;

- зобов'язання Відповідача перерахувати та виплачувати Позивачу з 01.10.2011 року по 01.07.2012 року пенсію без обмежень із розрахунку 100% грошового забезпечення згідно довідки Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України від 28.02.2008 року №15/5-3306, а з 01.07.2012 року згідно довідки Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України від 31.05.2012 року №15/5-3306, з усіма видами підвищення або надбавок до пенсії, у тому числі додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії - 75% мінімальної пенсії за віком, підвищення пенсії, як інваліду війни 2-ої групи - 350% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням інфляції, виходячи з її фактичного розміру та проведених виплат.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року позов задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016 року апеляційну скаргу Головного управління повернуто Апелянту.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, Відповідач вдруге подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд ухвалою від 18.01.2017 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам статей 186, 189 КАС України, а саме: Апелянтом було пропущено десятиденний строк апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, а викладені у клопотанні про поновлення цього строку причини поважними визнані не були.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху Головним управлінням отримано 23.01.2017 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 89).

На виконання викладених в ухвалі від 18.01.2017 року вимог Відповідачем до канцелярії Київського апеляційного адміністративного суду 25.01.2017 року була подана заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка обґрунтована тим, на виконання вимог ухвали суду від 02.12.2016 року Головним управлінням було направлено документ про сплату судового збору, а з 01.01.2017 року органи Пенсійного фонду України взагалі звільнені від сплати судового збору.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції такі доводи Апелянта щодо поважності пропуску останнім процесуального строку оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Як було встановлено в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, копію оскаржуваної постанови від 10.11.2016 року отримано уповноваженою особою Головного управління 10.11.2016 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка останньої (т. 2 а.с. 16). Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції було 21.11.2016 року. Проте апеляційну скаргу подано до відділу поштового зв'язку 05.01.2017 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

Твердження Апелянта про те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016 року апеляційну скаргу Головного управління повернуто у зв'язку з несвоєчасною сплатою судового збору, а тому наявні правові підстави для поновлення процесуального строку, судом оцінюється критично з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2016 року апеляційну скаргу Головного управління було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - п'ять днів з моменту отримання копії ухвали, яку уповноваженою особою Відповідача отримано 08.12.2016 року (т. 2 а.с. 41).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016 року апеляційну скаргу Головного управління було повернуто Апелянту у зв'язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги, визначених в ухвалі від 02.12.2016 року.

При цьому, до канцелярії суду апеляційної інстанції 19.12.2016 року представником Відповідача подано оригінал платіжного доручення від 15.12.2016 року №1417 про сплату судового збору, тобто після закінчення встановленого судом строку для усунення визначених в ухвалі недоліків.

Однак, Відповідачем не подано доказів на підтвердження оскарження у касаційному порядку ухвали суду про повернення апеляційної скарги.

Крім того, як було зазначено в ухвалі суду від 18.01.2017 року, доказів направлення Головним управлінням до суду у порядку ст. 102 КАС України клопотання про продовження строку на усунення недоліків матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження Апелянта про наявність достатніх правових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Інших причин поновлення строку звернення до суду Відповідачем не зазначено.

Посилання Головного управління на те, що згідно пп. 2 п. 35 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII частину 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» доповнено, зокрема, пунктом 18, згідно якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи, суд оцінює критично з огляду на таке.

По-перше, вищезгадані зміни набрали чинності з 01.01.2017 року. Тобто, на момент подання апеляційної скарги 12.12.2016 року Закон України «Про судовий збір» не містив застережень щодо звільнення від сплати судового збору органів Пенсійного фонду України, а тому Апелянт не звільнявся від сплати судового збору.

По-друге, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 прийшов до висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

За таких обставин, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 5 КАС України обов'язок зі сплати судового збору за подання, зокрема, апеляційної скарги, виникає у особи у день вчинення такої процесуальної дії.

Крім того, законодавче закріплення звільнення органів Пенсійного фонду України від сплати судового збору жодним чином не дає приводів стверджувати, що надання пільг суб'єкту владних повноважень зі сплати судового збору є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне підкреслити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення поданих Апелянтом доказів поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 189 КАС України якщо заяву не буде подано особою у встановлений абз. 1 ч. 4 ст. 189 КАС України строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання поважними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги, а тому вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 186, 189, 212 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Повернути Апелянту матеріали апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Суддя А.Г. Степанюк