Справа № 826/346/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

08 лютого 2017 року 08:22 справа №826/346/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до1. Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві 2. Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 3. Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації
треті особи1. ОСОБА_2 2. Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (далі по тексту відповідач 1), за участю третьої особи ОСОБА_2 (далі по тексту третя особа 1, ОСОБА_2 ), в якому, просить: 1) визнати протиправними дії Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою; 2) зобов`язати відповідача 1 розглянути заяву позивача від 13 травня 2015 року та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року №1077.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/346/16; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Службу у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту третя особа 2); закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію (далі по тексту відповідач 2) та Центр надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту відповідач 3, Центр надання адміністративних послуг).

В судовому засіданні 01 грудня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача 1 та відповідача 2 проти позову заперечили, відповідач 3 та треті особи своїх представників до суду не направили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідача 3, третіх осіб та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 01 грудня 2016 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:
Як стверджує позивач, 13 травня 2015 року він звернувся до Центру надання адміністративних послуг із заявою про реєстрацію місця проживання, однак, станом на день звернення до суду відповідач 1 заяву не розглянув та не прийняв відповідного рішення.

Наявні у справі докази підтверджують, що 14 травня 2015 року на підставі заяви ОСОБА_3 про реєстрацію місця проживання від 12 травня 2015 року, відповідач 1 зареєстрував ОСОБА_2 за місцем реєстрації матері за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що дії відповідача 1 щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 є незаконними та такими, що суперечать Закону Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року №1077, а також стверджує про протиправну бездіяльність відповідача 1 щодо розгляду заяви позивача від 13 травня 2015 року.

Відповідач 1 у письмових поясненнях зазначав про відповідність дій з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 чинному законодавству, та вказав наступне: 14 травня 2015 року до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві надійшла заява ОСОБА_1 , зареєстрована у Центрі надання адміністративних послуг 13 травня 2015 року, щодо реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; 15 травня 2015 року документи повернуті на доопрацювання у зв`язку із відсутністю згоди власника або наймача житла; 19 травня 2015 року заява ОСОБА_1 повторно повернута на доопрацювання у зв`язку з відсутністю згоди наймачів житла.

Таким чином, відповідач 1 визнає факт звернення позивача із заявою про реєстрацію місця проживання, однак відповідних доказів щодо надходження та розгляду заяви ОСОБА_4 відповідачем 1 до суду не надав.

Відповідачі 2, 3 та треті особи письмових заперечень проти позову або пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред`явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання регулює і встановлює випадки їх обмеження Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно з нормами статті 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу законного представника; документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Реєстрація місця проживання новонародженої дитини здійснюється також на підставі направлених органами соціального захисту населення даних, що зазначив законний представник, з яким постійно проживає дитина, у заяві про призначення допомоги при народженні дитини.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування визначено Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року №1077 (далі по тексту - Порядок) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1.2 Порядку встановлено, що реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до пункту 1.3 Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС) у день подання особою документів.

Згідно пункту 2.2 Порядку для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру: письмову заяву про реєстрацію місця проживання (додаток 5); документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру; право на перебування або взяття на облік у закладі/установі - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи (додаток 6), копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 28 грудня 2011 року №574 Про деякі питання діяльності центру обліку бездомних громадян; проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини, зразок якої наведено в додатку 7 до цього Порядку; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку; заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Згідно пункту 2.5 Порядку забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Пунктом 2.6 Порядку передбачено, що працівник територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів - адміністратор центру (крім внесення відомостей про реєстрацію місця проживання до паспортного документа та картки реєстрації особи):

перевіряє належність паспортного документа особі, що його подала, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання, про що ним вчиняється відповідний запис у заяві;

реєструє прийняту заяву у Журналі обліку заяв про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи (додаток 9);

заповнює два примірники відомостей про реєстрацію місця проживання особи для надсилання до адресно-довідкового підрозділу та органу державної статистики, картку реєстрації особи та адресну картку, які після здійснення реєстрації протягом доби вміщуються до картотеки територіального підрозділу ДМС України;

вносить відомості до повідомлення про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання/перебування призовників та військовозобов`язаних (додаток 10), якщо особа є призовником або військовозобов`язаною. Відомості, внесені до цього повідомлення, раз на місяць до 5 числа надсилаються до військового комісаріату;

вносить відомості про реєстрацію місця проживання до паспортного документа та картки реєстрації особи шляхом проставлення в них штампа реєстрації місця проживання особи (далі - штамп реєстрації місця проживання), зразок якого наведено в додатку 3 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13 квітня 2012 року №320;

видає дітям віком від 14 до 16 років довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи (додаток 11);

повертає особі паспортний документ та інші документи, що подавалися для реєстрації місця проживання.

Наведені норми законодавства вказують, що при надані особою необхідних документів відповідний орган Державної міграційної служби України зобов`язаний здійснити реєстрацію місця проживання у день подання документів.

Як встановлено вище, відповідач 1 визнав факт подання ОСОБА_1 заяви про реєстрацію місця проживання, зареєстровану у Центрі надання адміністративних послуг 13 травня 2015 року, тому зазначені обставини в силу частини третьої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаються доведеними.

Разом з тим, докази розгляду заяви позивача від 13 травня 2015 року та прийняття будь-яких рішень за результатами її розгляду у справі відсутні.

Посилання відповідача 1 на те, що документи ОСОБА_1 були повернуті на доопрацювання не приймаються судом до уваги, оскільки не підтверджуються документально.

Таким чином, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві не розглянув заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання, що є підставою для зобов`язання відповідача 1 розглянути заяву позивача про реєстрацію місця проживання від 13 травня 2015 року та прийняти рішення за результатами її розгляду відповідно до вимог Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та Порядку, і задовольнити позов у цій частині.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача 1 щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та про скасування реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою, суд керується наступним.

Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_3 звернулась до Дніпровського району міста Києва до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві із заявою про реєстрацію місця проживання її неповнолітньої дитини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована 14 травня 2015 року за №05/4340.

До вказаної заяви додано свідоцтво про народження ОСОБА_2 від 10 лютого 2015 року серії НОМЕР_1 разом із згодою батька на реєстрацію проживання дитини.

За результатами розгляду звернення третьої особи 1 ОСОБА_2 зареєстровано за місцем реєстрації матері 14 травня 2015 року, про що проставлено відповідний штамп реєстрації, вчинено відповідний запис на заяві.

Оскільки на момент звернення із заявою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , її мати - ОСОБА_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , суд звертає увагу, що відповідно до норм статті 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та пункту 2.2 Порядку подання свідоцтва про народження та згода батька на проведення реєстрації місця проживання дитини є достатніми підставами для реєстрації місця проживання.

Суд відхиляє доводи позивача про неможливість проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у зв`язку зі зняттям реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , та посилання на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2015 року у справі №755/5021/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , яким визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 , тому що: 1) ОСОБА_3 знята з реєстрації місця проживання лише 19 травня 2015 року, тобто, після реєстрації місця проживання ОСОБА_2 ; 2) ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2015 року у справі №755/5021/15-ц.

З огляду на викладене, суд вважає, що дії відповідача 1 щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинені на підставі та у межах повноважень, передбачених Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та Порядком, що вказує на необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Відповідно до пункту 7.1 Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи скасовується в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

У свою чергу позивач не надав суду доказів, які б свідчили, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 проведена з порушенням вимог законодавства.

Крім того суд встановив, що 18 лютого 2016 року відповідач 1 знову зареєстрував місце проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, правові підстави для скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Суд також вважає, що у межах спірних правовідносин у позивача відсутнє порушене право, як необхідна умова для задоволення позову в частині вимог про визнання протиправними дій відповідача 1 щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та про скасуванні такої реєстрації місця проживання.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов`язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов`язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб`єкта владних повноважень та за умови порушення її прав. При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Конституційний Суд України у рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначив зміст поняття охоронюваний законом інтерес та констатував, що в юридичних актах термін інтерес, враховуючи його як етимологічне, так і загально соціологічне, психологічне значення, вживається у широкому чи вузькому значенні як самостійний об`єкт правовідносин, реалізація якого задовольняється чи блокується нормативними засобами.

Проте, суд звертає увагу, що будь-яких доказів, які б свідчили, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 порушує чи обмежує права позивача, останнім до суду не надано.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на подання ним заяви про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідних дій за результатами розгляду такої заяви не вчинено, а право ОСОБА_1 на проживання у вказаній квартирі документально не підтверджується.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем 1 не доведено правомірності не розгляду заяви позивача про реєстрацію місця проживання з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; у свою чергу позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги щодо незаконної реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, за умови відсутності порушеного права, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов`язати Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрація місця проживання, зареєстровану 13 травня 2015 року, та прийняти рішення за результатами її розгляду відповідно до вимог Закону Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року №1077.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна гривня двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко