Справа № 813/4218/16
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року справа № 813/4218/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Бугара М.Р.,

за участю:

представника позивача Фурика А.Я.,

представника відповідача Антонюка І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Львівський локомотиворемонтний завод" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Львівський локомотиворемонтний завод" (далі - ПрАТ «ЛЛРЗ») до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС ( далі - СДПІ з ОВП у м.Львові МГУ ДФС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 листопада 2016 року №, №, №, №, № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту контролюючого органу, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають фактичним обставинам господарської діяльності позивача. Зазначає, що відповідачем безпідставно не враховано витрати підприємства у зв'язку із здійсненням господарської діяльності без належних дозволів, що суперечить вимогам податкового законодавства. Окрім того, відповідач неправомірно дійшов висновку про нереальність господарських операцій з контрагентами позивача ТВП "ІТК" у формі ТОВ, ТОВ "ВПТ-Україна", ТОВ "Електротехнічна компанія "Зеніт", ТОВ "Газкомінвест", ПВКП "Укрметалцентр", ПП "Технотранс -Д", ТОВ "Даленонс-ЛТД", оскільки такі підтверджені усіма необхідними первинними документами.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву які мотивовані тим, що позивачем здійснював діяльність без необхідних дозволів, що не є господарською діяльністю, а відтак такі витрати не можуть бути включені до витрат підприємства. Також на основі отриманої податкової інформації встановлено нереальність господарських операцій з контрагентами позивача, які також не підтверджені відповідними первинними документами.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та в письмових поясненнях, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених у запереченні на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У період з 12.08.2016 року по 25.10.2016 року інспекторами СДПІ з ОВП у м.Львові МГУ ДФС проведена документальна планова виїзна перевірка Приватного акціонерного товариства "Львівський локомотиворемонтний завод" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.04.2012 року по 31.03.2016 року.

За результатами перевірки СДПІ з ОВП у м.Львові МГУ ДФС було складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод" від 01.11.2016 року №336/28-06-14-00/00740599.

В акті перевірки встановлено наступні порушення, що оспорюються позивачем:

- п.138.1, п. 138.2, п.138.4 ст. 138, пп. 138.1.1 п.138.1 ст. 138, п.138.8 ст. 138, п.44.1, п. 44.6 ст.44, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями); вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-ХІV (із змінами і доповненнями); п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями); п.6, п.11 Наказу Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. № 318 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати"; Наказу Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. № 73"Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" (із змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 4035142 грн., в тому числі за 2013 рік у сумі 1842971 грн., за 2014 рік у сумі 1330055 грн., за 2015 рік у сумі 862116 грн., та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування за І кв. 2016 року у сумі 977685 грн.;

- п. 14.1.181 ст. 14, п.44.6 ст.44, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1 ст 200, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями) в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість всього у сумі 1005721 грн., в тому числі за жовтень 2013 року у сумі 7391 грн., за листопад 2013 року у сумі 44328 грн., за грудень 2013 року у сумі 25150 грн., за лютий 2014 року у сумі 14280 грн., за березень 2014 року у сумі 26363 грн., за квітень 2014 року у сумі 40717 грн., за травень 2014 року 46717 грн., за червень 2014 року у сумі 69215 грн., за липень 2014 року у сумі 48415 грн., за серпень 2014 року у сумі 77242 грн., за вересень 2014 року у сумі 90632 грн., за жовтень 2014 року у сумі 48418 грн., за листопад 2014 року у сумі 75239 грн., за грудень 2014 року у сумі 128441 грн., за липень 2015 року у сумі 169992 грн., за листопад 2015 року у сумі 23606 грн., за грудень 2015 року у сумі 69575 грн.; та завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за березень 2016 року у сумі 22522 грн.

На підставі Акта перевірки та п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України 11 листопада 2016 року відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- № , форми "Р" за платежем податок на прибуток на суму 4035142,00 грн. податкового зобов'язання та 793256,50 грн. штрафних санкцій, а всього на суму 4828398,50 грн.;

- № , форми "П", яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 977685 грн.;

- № , форми "Р" за платежем податок на додану вартість на суму податкового зобов'язання 1005721,00 грн. та 251430,25грн. штрафних санкцій, а всього на суму 1257151,25грн.;

- № , форми "В4", яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 22522,00 грн.;

- № , форми "Р" за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в сумі 510,00 грн.

Позивач не погодившись з вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями звернувся із адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд встановив наступне.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем вимог п. 138.1. ст.138, п.п.138.1.1 п.138.1. ст.138, п.138.8. ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами і доповненнями), а саме завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування всього у сумі 11 086 558 грн. в тому числі за 2013 рік у сумі 8 389 785 грн., за 2014 рік у сумі 2 696 773 грн.

Даний висновок обґрунтовується тим, що ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод" включило до складу витрат (собівартості наданих послуг по ремонту локомотивів та ін.) вартість продукції ливарного виробництва виготовленої ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» в ковальсько-ливарному виробництві (Заготівельному цеху) без отримання відповідних дозволів, передбачених Постановою Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2011р. №1107 «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки». Водночас, види робіт, що виконуються ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» в ковальсько-ливарному виробництві (Заготівельному цеху) вимагають отримання дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Отже, на думку контролюючого органу, позивачем здійснювалась діяльність без дозволів та використання, виробленої в процесі такої діяльності, продукції є діяльністю не пов'язаною з господарською діяльністю підприємства та витрати понесені в процесі здійснення таких видів робіт не пов'язані з господарською діяльністю підприємства, а відповідно не можуть включатися до складу витрат.

Такий висновок відповідача, на думку суду є необґрунтованим з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній в період, який перевірявся) господарська діяльність визначена як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 44.1 статті 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 вказаного Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Виключний перелік витрат, не пов'язаних з провадженням господарської діяльності (витрат, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку) передбачено статтею 139 Податкового кодексу України.

Зокрема, передбачено, що до витрат, не пов'язаних з провадженням господарської діяльності відносяться витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

При цьому, дана норма Податкового кодексу України не передбачає в даному переліку, зокрема, витрат, понесених в ході діяльності підприємства без відповідного дозволу.

Таким чином, на переконання суду відсутні правові підстави виключати із валових витрат витрати, які підприємство дійсно понесло, оскільки не має зв'язку між відсутністю дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та витратами, які понесло підприємство на такі роботи.

Дозволи позивача на початок роботи та види робіт підприємства, діяльність якого пов'язана з виконанням робіт та експлуатацією об'єктів, машин, механізмів, устаткуванням підвищеної небезпеки не є первинним документом в розумінні ст.1, п.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, а тому ці дозволи жодним чином не впливають на ведення бухгалтерського та податкового обліку позивача.

Слід зазначити, що Товариство зверталося із заявою в Територіальне управління Держгірпромнагляду у Львівській області про отримання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки і отримало дозвіл на виконання таких робіт №708.13.46-33.17. Однак, у вказаному дозволі в переліку робіт підвищеної небезпеки не зазначено такого виду робіт, як роботи по розплавах металів. Водночас, відповідно до висновку експертизи №46.04.07.13.2435/2980 від 31.05.2013 року ЗЕТЦ Держгірпромнагляду України (організація, яка і видавала дозвіл) за результатами проведеної експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва встановлено, що ПрАТ "ЛЛРЗ" додержується вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме: роботи з вироблення розплавів чорних і кольорових металів та сплавів на основі таких деталей.

Аналогічно, висновком експертизи №46.04.08.4408/4762 від 17.09.2013 року ЗЕТЦ Держгірпромнагляду України за результатами проведеної експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва встановлено, що ПрАТ "ЛЛРЗ" додержується вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме: технологічне устаткування ливарної промисловості.

Відповідно до п.3 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 року №1107 висновок експертизи - документ, який складається експертною організацією за результатами проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб'єкта господарювання за формою, розробленою Держгірпромнаглядом і затвердженою в установленому порядку, містить інформацію про відповідність (невідповідність) об'єкта експертизи вимогам законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки і на підставі якого приймається рішення щодо видачі дозволу.

Відповідно до п.9 вказаного Порядку висновок експертизи щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час виконання заявлених робіт є додатком до заяви, на підставі якого і приймається рішення про видачу, або відмову у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.

Таким чином, ПрАТ "'ЛЛРЗ" звертався в Держгірпромнагляд щодо видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, в тому числі і щодо робіт з вироблення розплавів чорних і кольорових металів, однак у дозволі саме цей вид робіт підвищеної небезпеки відсутній. При цьому, Держгірпромнагляд не відмовляв у видачі дозволу саме на цей вид робіт і у нього не було підстав відмовляти, оскільки він же надав позитивний висновок на здійснення такого виду робіт.

Також податковий орган в акті перевірки дійшов висновку про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами ТВП "ІТК" у формі ТОВ, ТОВ "ВПТ-Україна", ТОВ "Електротехнічна компанія "Зеніт", ТОВ "Газкомінвест", ПВКП "Укрметалцентр", ПП "Технотранс -Д", ТОВ "Даленонс-ЛТД", внаслідок чого завищено витрати, що враховуються до об'єкта оподаткування податком на прибуток, та безпідставне віднесення в результаті таких операцій відповідних сум до податкового кредиту, внаслідок чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість.

Згідно Договорів №ВДВ-003/12 від 23.02.2012 року з додатками, №ВДВ-002/12 від 23.02.2012 року з додатками, №ВЗ-079/14 від 05.05.2014 року з додатками, №ВЗ-022/15 від 23.04.2015 року з додатками, №ВЗ-014/15 від 19.02.2015 року з додатками, №ВЗ-016/15 від 12.03.2015 року з додатками, №ВЗ-021/16 від 15.04.2016 року з додатками, №ВЗ-020/16 від 15.04.2016 року з додатками, №ВЗ-053/15 від 20.11.2015року, укладених між ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (Замовник) та ТВП «ІТК» у формі ТзОВ (Підрядник) Підрядник виконує на вимогу Замовника, а Замовник оплачує послуги (послуг з очищення зовнішньої поверхні металоконструкцій та зовнішнього фарбування електровозів), визначені договорами за цінами, визначеними у договірній ціні (далі «послуги»).

Виконання послуг згідно умов договорів підтверджено належним чином оформленими первинними документами, зокрема актами виконаних робіт; податковими накладними; довідками про вартість виконаних будівельних робіт; оборотно-сальдова відомість ТВП "ІТК" у формі ТзОВ по рахунку:10; подорожні листи, що підтверджують перевезення матеріалів з м.Червоноград у м.Львів для виконання робіт передбачених договором; видаткові накладні , що підтверджують факт купівлі матеріалів необхідних для очищення та фарбування електровозів; лист Червоноградської об'єднаної ДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 21.10.2016 року №6318/13-13-14-00-10 щодо зустрічної звірки контрагента та відсутності порушень податкового законодавства; виписками з банківських рахунків про оплату наданих послуг.

Окрім того, позивачем долучено документи, які підтверджують факт проходження через прохідну ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод" працівників ТВП "ІТК" у формі ТзОВ, листи ТВП "ІТК" у формі ТзОВ з доданим списком працівників, викопіювання з ERP-системи «IT-Підприємство®» із відомостями про дату та час входу і виходу працівників ТВП "ІТК" у формі ТзОВ через прохідну ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод" та номери електронних перепустки за відповідний період здійснення робіт; витяг журналу реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці (підтверджує факт проведення такого інструктажу працівникам ТВП "ІТК" у формі ТзОВ).

Згідно договорів №ВГТ-001/13 від 04.03.2013р., №ВГТ-010/14 від 20.03.2014 року укладених між ПрАТ «ЛЛРЗ» та ТОВ ВПТ-Україна" (Постачальник) постачальник зобов'язувався поставити покупцю товар - металоріжучий інструмент. На підтвердження виконання умов договору позивачем надано видаткові накладні, податкові накладні, довіреність на отримання товару, транспортування та доставка товарів здійснювалась ТОВ "Нова пошта", сертифікати якості на товар, докази оплати за поставлений товар.

Згідно договорів поставки № ВМТП -099/12 від 12.04.2012р., №ВМТП-030/13 від 26.03.2013р., № ВМТП-034/13 від 26.03.2013р. укладених ПрАТ «ЛЛРЗ» з ПВКП "Украметалцентр", останній зобов'язувався поставити позивачу чорний металопрокат .

На підтвердження виконання умов договорів позивачем долучено податкові накладні, видаткові накладні, товаротранспортна накладні, вимоги, що підтверджують факт руху товарно-матеріальних цінностей зі складу на виробництво, докази оплати за поставлений товар.

Згідно договорів № ВЗК-031/14 від 03.03.2014р., № ВЗК-043/14 від 21.03.2014р. укладених між ПрАТ "ЛЛРЗ" та ТОВ "Електротехнічна компанія "Зеніт" останній зобов'язувався поставити замовнику товар - гальмівне обладнання (рукава).

На підтвердження виконання умов договорів позивачем долучено податкові накладні, видаткові накладні, товаротранспортна накладна ТОВ "Нова пошта", декларації про прийняття вантажу, вимоги, що підтверджують факт руху товарно-матеріальних цінностей зі складу на виробництво, виписки з банківських рахунків про оплату товару.

Також позивачем укладено договір № 2904-10/2014 від 29.04.2014р. з ТОВ "Газкомінвест" на поставку природного газу. На виконання умов договору долучено акти прийому передачі природного газу; акти наданих послуг з транспортування природного газу газорозподільними мережами; податкові накладні; лист ТОВ "Газресурс-трейд" №223 від 29.04.2014 року що передачі виконання умов договору ТОВ «Газкомінвест»; витяг з реєстру платників податку на додану вартість ТОВ "Газкомінвест"; ліцензія на постачання природного газу; виписки з банківських рахунків про оплату за поставлений газ.

Згідно договорів поставки № ВЗК-073/14 від 07.04.2014р., № ВЗК-054/13 від 18.03.2013р., укладених ПрАТ "ЛЛРЗ" з ПП «Технотранс - Д» (Постачальник), останній зобов'язувався поставити замовнику товар - лубрикатор локомотивний ГС-3. На виконання умов договорів долучено податкові накладні; видаткові накладні; товаротранспортні накладні ТОВ "Нова пошта"; вимоги, що підтверджують факт руху товарно-матеріальних цінностей зі складу на виробництво; виписки з банківських рахунків про оплату товару

Згідно договору № ВЗК-239/12 від 05.09.2012р., укладеного ПрАТ "ЛЛРЗ" з ТОВ «Даленонс-ЛТД» останній зобов'язувався поставити позивачу товар - насос, клапана, гідророзподілювач, золотник. На виконання умов договору долучено податкову накладну; видаткову накладну.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (норми кодексу у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 розділу V Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, та зазначено, що первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Разом з тим, в акті не міститься висновків стосовно невідповідності наданих для перевірки бухгалтерських документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в свою чергу податкові накладні відповідають вимогам, визначеним п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Факту підробки первинних документів відповідач у встановленому порядку не довів.

До суду про визнання правочинів недійсними податковий орган не звертався. Відтак, презумпція правомірності правочину у встановленому законом порядку не спростована.

При цьому, доказів невиконання або неналежного виконання сторонами договору (угод), укладених між позивачем та контрагентами, чи визнання їх недійсними в судовому порядку, відповідачем не надано.

Посилання відповідача на акти інших податкових органів, якими встановлено неможливість здійснення господарських операцій контрагентів з третіми особами, судом не беруться до уваги, оскільки платник податків, який через покладений на нього законами обов'язок щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом.

Суд також зазначає, що нормами чинного законодавства України не передбачено можливості посилання податкового органу в ході проведення перевірки суб'єкта господарювання на акти перевірок інших суб'єктів господарювання; при складанні акту перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого.

Також, на думку суду, платник податку не повинен нести відповідальність за невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті чого сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. Такі вимоги стають надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Ця позиція суду узгоджується із постановою Верховного Суду України від 31.01.2011р. та рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009р. (заява №3991/03).

Також контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення - № від 11.11.2016 року, на підставі якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції на суму 510,00 грн. у зв'язку із порушенням п.44.6 ст.44 ПК України, зокрема ненадання позивачем усіх документів, що витребовувались.

Однак відповідачем не надано суду вимогу про надання документів, докази її вручення позивачу, а відтак факт ненадання документів для перевірки не підтверджено жодним доказом, а тому вказане податкове повідомлення рішення винесено безпідставно.

Враховуючи те, що судом не встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства в межах цього спору, застосування до нього штрафних санкцій є протиправним.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене вище, податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС від 11.11.2016 року №, №, №, №, № є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 94268,5 грн.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними та скасувати винесені Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС податкові повідомлення-рішення від 11.11.2016 року №, №, №, №, № .

3.Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Львівський локомотиворемонтний завод" судовий збір у розмірі 94 268,5 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 27.02.2017 року.

Суддя Братичак У.В.