Справа № 22-а-590/11
Суддя: Товянська О. В.
Дата ухвалення: 2011-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого : судді Товянської О.В.

суддів : Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації

на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 13 липня 2009р.

у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації, Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2009р. позивачі звернулись до суду із позовною заявою, в якій просили стягнути з відповідачів недоплачені кошти за період з травня 2008р. по квітень 2009р., виплата яких передбачена ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В обґрунтування позову зазначали, що є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, соціальні виплати отримали у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Олевського райсуду від 13 липня 2009р. позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 стягнуто за період з травня 2008р. по квітень 2009р., 2678,80грн. за ст.37 Закону і доплату до пенсії за ст.39 Закону в сумі 13394грн. З Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 стягнуто за період з травня 2008р. по квітень 2009р., 2678,80грн. за ст.37 Закону і доплату до пенсії за ст.39 Закону в сумі 13394грн. Дії щодо відмови у нарахуванні цих коштів визнано неправомірними. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПСЗН просить скасувати постанову і ухвалити нову постанову про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права. Зазначає, що бюджетами на відповідні роки не передбачалась виплата коштів у визначеному законом розмірі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачі є непрацюючими пенсіонерами, мають статус потерпілих від аварії на Чорнобильський АЕС, постійно проживають на території зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджується копіями посвідчень.

Ч.1 с.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення виплачується щомісячна грошова допомога в звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в кратному розмірі до мінімальної заробітної плати.

Ст.39 Закону, в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, мають виплачуватися відповідні доплати у розмірах, визначених ст.39 Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року була визнані неконституційними попередні зміни до вказаних норм. Тому в позові про стягнення коштів за період з лютого по серпень 2008 року суд обгрунтовано відмовив за безпідставністю.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягають саме статті 37,39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова КМУ від 26 липня 1996р. за №836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. (далі Конвенцію) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. В рішеннях у справах Кечко проти України, 2005 рік Broniowski v. Poland, 1996 рік Azinas v Cyprus, 2002 Європейський Суд з прав людини прийшов до висновку, що поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. До „майнових прав і „власності може бути прирівняно право заявника на матеріальний інтерес, зокрема щодо отримання пенсії чи надбавки до заробітної плати.

В рішенні у справі Кечко проти України, 2005 рік суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Суд не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (рішення у справі Бурдов проти Росії, 2000 рік).

Проте суд дійшов помилкового висновку про відповідальність УПСЗН за невиплату доплати до пенсії, відповідно до вимог ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Судом не було враховано, що положення п.4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936 відносно виплат, передбачених ст.39 Закону (796-12), стосуються виплат особам, з числа працюючих.

Позивачі є непрацюючими пенсіонерами, перебувають на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в Олевському районі Житомирської області, якому на централізованому рівні з фонду Державного бюджету України перераховуються кошти для відповідних доплат до пенсій непрацюючим пенсіонерам.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанова в частині стягнення з УПСЗН Олевської райдержадміністрації коштів, передбачених ст.39 Закону, ухвалена із порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, а ці кошти слід зобовязати УПФ України в Олевському районі нарахувати позивачам ці кошти та забезпечити їх виплату.

Крім того, задовольняючи вимогу про стягнення коштів за період з травня 2008р. по квітень 2009р., суд першої інстанції помилився у визначенні способу захисту порушеного права. Оскільки вказані грошові суми не були нараховані позивачам, а суд не наділений компетенцію виконувати функцію органу, який уповноважений нараховувати кошти, позов в цій частині слід задовольнити частково, зобовязавши відповідачів нарахувати кошти та забезпечити їх виплату.

Отже, постанову належить частково скасувати і прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст.195,197,198,199,205-207,212 КАС України, колегія суддів

постановила :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Скасувати постанову Олевського районного суду Житомирської області від 13 липня 2009 року в частині задоволення позову і прийняти нову постанову.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області та Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області нарахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1, ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги, передбаченої ст.ст.37,39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за період з травня 2008р. по квітень 2009р. В решті постанову залишити без змін.

В решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий : Судді :