Справа № 237/164/17
Суддя: Медведський М. Д.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 237/164/17
Номер провадження 2-а/237/22/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.17

Мар'їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медведського М.Д.,

при секретарі Готовщиковій Т.О.,

представника відповідача Литвиненко Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Курахове заяву ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області про визнання неправомірною відмови здійснити перерахунок пенсії та зобов'язання провести перерахунок та стягнення недоотриманої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визнання неправомірною відмови здійснити перерахунок пенсії та зобов'язання провести перерахунок та стягнення недоотриманої пенсії. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що вона на обліку в УПФУ в Мар'їнському районі Донецької області не перебуває та пенсію не отримує. 21.11.2016 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком згідно ч. 2 п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 30.11.2016 року рішенням УПФУ в Мар'їнському районі протокол № 2073 їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком. При цьому УПФУ в Мар?їнському районі Донецької області посилалось на те, що згідно п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці - за Списком 2» виробництв, робіт, професій, і показників, затверджений Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місц : жінки - після досягнення 51 ріку, які народилися з 01 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року включно, при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Відповідно до ч. 2 п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими та важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої ст. 26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» - жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року. Період роботи з 01.05.2008 по 31.10.2014 років у КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька в якості молодшої медсестри палатної хірургічного відділення № 3 (гнійного) неможливо зарахувати до стажу роботи за списком № 2 згідно трудової книжки, оскільки відсутні накази про атестацію робочих місць на підприємстві. Довідка про пільговий стаж роботи № 57 від 21.11. 2014 року, видана підприємством, яке знаходиться на території, не підконтрольній українській владі. Оскільки підприємство не пройшло переатестацію на Україні, для зарахування стажу роботи з 01.05.2008 по 31.10.2014 років до пільгового стажу роботи за Списком № 2 не має підстав, згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, якою визначено, що будь який акт (рішення, документ), виданий органами та / або особами, передбаченими частиною 3 вищезазначеного закону є недійсними і не створює правових наслідків. З даним рішенням УПФУ в Мар?їнському районі Донецької області позивач не погодилась, так як вважає, що УПФУ повинно було згідно діючого законодавства при призначенні їй пенсії прийняти до уваги довідку № 57 від 21.11.2014 року, так як дія закону про заборону прийняття до уваги довідок з непідконтрольної території стала діяти з 01 грудня 2014 року. Таким чином, своїми діями, фактично відмовляючи їй в застосуванні довідки № 57 від 21.11.2014 року при призначенні пенсії, згідно ч. 2 п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач порушила її права на призначення пенсії в порядку, встановленому Законом. Вважає, що у ній є всі підстави вважати, що відповідач грубо порушує захищені Конституцією України її права на законне призначення їй пенсії як людині, яка досягла пенсійного віку з урахуванням показників довідки № 57 про проведення атестації робочих місць по умовам праці.

В своєму рішенні № 2073 від 312016 року Пенсійний фонд України в Мар'їнському районі Донецької області посилається на ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою визначено, що будь який акт (рішення, документ), виданий органами, та/або особами, передбаченими частиною 3 вище зазначеного закону є недійсними і не створює правових наслідків. Однак, позивач вважає, що ч. 1 вказаної вище статті передбачає: «Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Працівники УПФУ в Мар?їнському районі трактують ст. 9 так як їм потрібно, хоча в своєму рішенні вони не навели доказів того, що вказана довідка видана органом чи установою, яка була створена на окупованій території в порядку не передбаченому законом. Навпаки вказана довідка підтверджує, що КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька», на момент видачі їй довідки, діяла на підставі Законів України, про що свідчать печатка з атрибутикою Української влади. В цій же довідці вказано, що згідно п. 4 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Постанови КМУ № 442 від 01.08.1992 року «Про порядок проведення атестації робочих місць та умов праці» в КЛПУ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька» проводилися атестації робочих місць по умовам праці: наказ № 109 від 14.10. 1997 р; № 51 від 14.10.2002 року; № 46 від 12.10.2007 року та № 45 від 12.10. 2012 року. Тобт, згідно діючої Постанови КМУ № 442 наступна атестація робочих місць по умовам праці повинна була відбутись у жовтні 2017 року. Ніякими даним про те, що Постанова КМУ №422 втратила свою силу, або ж діюча на момент видачі довідки атестація втратила свою силу, або відмінена, ні позивач, ні відповідач не володіє. Тому вважає, що відмова в призначені їй пенсії на підставі ст.. 13 ч. 2 п. б Закону України «Про пенсійне забезпечення» надумана. Маючі в пенсійній справі вказану вище довідку з реквізитами Українського підприємства, Міністерство Охорони Здоров?я України, Управління Охорони Здоров'я Донецької міської ради Комунальний лікувально - профілактичний заклад Міська клінічна лікарня № 21, УПФУ в Мар?їнському районі не може не погодитися з тим, що вказаний вище лікувальний заклад на момент видачі довідки діяв як Український лікувальний заклад. Ч. 4 передбачає «Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Це говорить про те, що навіть для забезпечення національних інтересів України, та захисту прав та свобод громадян України цей закон передбачає встановлення зв'язків з незаконними органами, посадовими особами. У випадку позивача довідка була отримана від КЛПЗ «Міська клінічна лікарня №21 м. Донецька », яке працювало на день отримання довідки нею, на підставі діючих законів України. Просить суд взяти до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону передбачається, що нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що признає та виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком із нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Крім того, звертає увагу суду на той факт, що згідно ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. А записи в її трудовій книжці свідчать, що вона з 01.05.2008 року і по 01.06.2015 року працювала в КЛПЗ « Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька» в якості молодшої медсестри хірургічного відділення №3 (гнійне), звідки й була звільнена за домовленістю сторін. Ці записи в трудовій книжці завірені гербовою печаткою з Українським гербом, підписом головного лікаря та номером наказу.

Позивач в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив проводити судовий розгляд за її відсутності.

Представник відповідача Литвиненко Ю.П. проти задоволення позовних вимог позивача заперечувала, надала суду письмові заперечення з нормативним обґрунтуванням позиції відповідача. Відповідно до письмових заперечень зазначено, що комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку № 383 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Отже, усі документи, видані на непідконтрольній українській владі території, вважаться недійсними. А отже, всі свідоцтва, довідки та інші документи, навіть ті, на яких стоїть українська печатка, на території України вважаються недійсними та не мають сили. Таким чином, вважає, що позивачем не надані встановлені вимогами закону документи, що підтверджують атестацію робочих місць. В свою чергу, відсутність цих документів виключає можливість призначення пенсії на пільгових умовах. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь сплаченої суми судового збору, то ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» доповнено п. 18 такого змісту: Пенсійний фонд України та його органи звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

21 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Управління із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», додавши до неї низку документів, в тому числі й довідку № 57, видану 21.11.2014 року Комунальним Лікувально-профілактичним закладом Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька.

Рішенням Управління пенсійного фонду в Мар'їнському районі Донецької області від 30 листопада 2016 року у призначенні пенсії за віком згідно п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку недостатністю визначеного Законом України «Про пенсійне забезпечення» пільгового стажу роботи за Списком № 2. При обчислені пільгового стажу Управління пенсійного фонду в Мар'їнському районі Донецької області не зарахувало період роботи позивачки з 01.05.2008 по 31.10.2014 року на підставі відсутності наказів про атестацію робочих місць та недійсності довідки № 57, видану Комунальним Лікувально-профілактичним закладом Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька.

Частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно п.2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до положень п.16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умова мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 51 року, які народились з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року включно при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до записів в трудовій книжці ОСОБА_2, з 01.05.2008 по 01.06.2015 остання працювала на посаді молодшої медсестри палатного хірургічного відділення № 3 (гнійне), що включено до переліку посад Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24 червня 2016 року № 461.

Відповідно до п. 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає прав на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно абз. 2 п. 9 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 01.08.1992 року № 442 витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Проте трудова книжка ОСОБА_2 не містить відповідних записів про атестацію робочого місця молодшої медсестри палатного хірургічного відділення № 3 (гнійне), у зв'язку із чим ОСОБА_2 подала відповідачу разом із заявою від 21.11.2016 року, зареєстровану за № 2073 довідку № 57, видану 21.11.2014 року Комунальним Лікувально-профілактичним закладом Міська клінічна лікарня № 21 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до приписів абз. 2 п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 в уточнюючій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Судом встановлено, що довідка № 57, видана 21.11.2014 року в Донецьку КЛПЗ Міською клінічною лікарнею № 21 м. Донецька відповідає формальним вимогам до змісту, що викладені вище.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що міститься в матеріалах справи, Комунально лікувально-профілактичний заклад Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька, МКЛ № 21 м. Донецька має організаційно-правову форму Комунальна організація (установа, заклад).

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету міністрів України від 07.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» визначено Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити: до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Таким чином, провадження діяльності КЛПЗ Міська клінічна лікарня № 21 до 1 грудня 2014 року безпосередньо в м. Донецьку відповідає чинному законодавству України, в той час як довідка № 57, видана 21.11.2014 року в м. Донецьк, тобто в межах допустимих строків здійснення діяльності установою в м. Донецьк.

Суд не вважає обґрунтованими посилання відповідача на положення ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», як на підставу недійсності довідки № 57 в оскаржуваному рішенні, оскільки такі положення не можуть бути підставою недійсності вказаної довідки з урахуванням положень ст. 3 даного Закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Як вбачається з довідки № 57, виданої 21.11.2014 року КЛПЗ Міська клінічна лікарня № 21, місцем її видачі є м. Донецьк, що не є окупованою територією в розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

З урахуванням викладеного суд вважає довідку № 57, видану 21.11.2014 року КЛПЗ Міська клінічна лікарня № 21 такою, що відповідає чинному законодавству України, а отже відповідач при розгляді заяви ОСОБА_2 від 21.11.2016, зареєстрованої за № 2073, був зобов'язаний взяти таку довідку до уваги як уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 при обчислені спеціального трудового стажу ОСОБА_2

Додатково суд зазначає, що відповідно до абз. 4 п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно витребуваної судом у відповідача Форми ОК-5 від 13.02.2017 за вих.. 474/08-11 індивідуальні відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування відносно ОСОБА_2 підтверджують наявність у останньої спец стажу за період з січня 2010 року по вересень 2014 року, що в свою чергу підтверджує фактичні дані, що викладені в довідці № 57, виданій 21.11.2014 року КЛПЗ Міська клінічна лікарня № 21 в межах зазначеного періоду, але всупереч абз. 4 п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 не відображено в оскаржуваному Рішенні про відмову в призначенні пенсії від 31 листопада 2016 року за вих.. № 18087/03.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач приймаючи рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладене у формі Рішення про відмову в призначенні пенсії від 31 листопада 2016 року за вих.. № 18087/03 не врахував усіх обставин справи та прийняв необґрунтоване рішення з суттєвими порушеннями чинного законодавства, що є підставою для його безумовного скасування.

Разом з цим, суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Отже, під дискреційним повноваженням суд повинен розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням обставин справи, того, що суд не наділений повноваженнями щодо вирішення питання про призначення пенсії, а також те, що відповідач відмовив позивачу у такому призначенні без урахування усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21 листопада 2016 року, зареєстровану за № 2073, про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням з урахуванням записів трудової книжки ОСОБА_2, довідки № 57 від 21.11.2014 року, висновків суду та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства, в той же час позовні вимоги про зобов'язання управління Пенсійного Фонду України в Мар'їнському районі Донецької області призначити пенсію ОСОБА_2 з 21 листопада 2016 року та виплачувати в подальшому пенсію у відповідності з проведеним розрахунком задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 72, 94, 160, 260, 261 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області про визнання неправомірною відмови здійснити перерахунок пенсії та зобов'язання провести перерахунок та стягнення недоотриманої пенсії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком згідно ч. 2 п. б ст.. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області від 30.11.2016 року на заяву від 21.11.2016, що зареєстрована за № 2073.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області розглянути повторно заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 п. б ст.. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 21.11.2016 року, що зареєстрована за № 2073 з урахуванням записів трудової книжки ОСОБА_2, довідки № 57 від 21.11.2014 року та висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного адміністративного суду через Мар'їнський районний суд Донецької області.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження, якщо судове рішення не скасовано.

Повний текст постанови виготовлений 24.02.2017 року.

Суддя

Дата документу 24.02.2017