Справа № 431/4009/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Колядов В.Ю.
Суддя-доповідач - Міронова Г. М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року справа №431/4009/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 06 грудня 2016 року у справі № 431/4009/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та покладення обов'язку вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 25.08.2016 року звернувся до суду з даним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області, в якому просив: визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області щодо відмови в зарахуванні їй до стажу, що надає право на пенсію за вислугу років, період роботи на посаді медичної сестри в дитячому садку в колгоспі «Карла Маркса», починаючи з 10 січня 1977 року по 21 жовтня 1982 року та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області зарахувати їй до стажу, що надає право на пенсію за вислугу років, період роботи на посаді медичної сестри в дитячому садку в колгоспі «Карла Маркса» з 10 січня 1977 року по 21 жовтня 1982 року; зобов'язати відповідача, відповідно до пункту 7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нарахувати та виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення; стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області на її користь понесені судові витрати.

Постановою Старобільського районного суду Луганської області від 06 грудня 2016 року у справі № 431/4009/16-а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу.

Позивач в своїй апеляційній скарзі просив скасувати повністю постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було в неповному обсязі з'ясовано усі обставини справи, що мали значення для правильного вирішення справи, в оскаржуваному судовому рішенні має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, окрім цього судом допущено порушення норм матеріального права, що фактично призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Апелянт зазначає, що, відмовляючи в задоволенні позову на підставі лише заперечень відповідача, суд першої інстанції не взяв до уваги її доводи та мотиви на обгрунтування позовних вимог. Так, судом не було взято до уваги, що виплата одноразової грошової допомоги при виході на пенсію є заохоченням особи, яка 30 років (для жінки) відпрацювала в закладах охорони здоров'я та отримувала при цьому заробітну плату за рахунок державного чи місцевого бюджету. Судом першої інстанції не надано оцінку, що колгосп «Карла Маркса» в період, коли вона в ньому працювала, відносився до соціалістичної власності та те, що заробітну плату вона отримувала за рахунок держави.

Позивач просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідача в своєму листі просив розглянути справу без його участі, а апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.

Сторони у судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне постанову суду першої скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 10.06.2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області та отримує пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 115).

13.07.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила нарахувати та виплатити їй одноразову допомогу у розмірі 10 окладів при виході на пенсію працівникам бюджетної сфери (а.с. 13).

Листом від 26.07.2016 року за № 57/с-14 Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області повідомило позивача про те, що за документами пенсійної справи загальний трудовий стаж роботи складає 37 років 6 місяців 13 днів. Порядок розрахунку стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, і механізм виплати цієї допомоги визначений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191. Зазначеним порядком зарахування до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, період роботи в дошкільному закладі, який має колективну форму власності не передбачено. Тому період роботи в колгоспі «Карла Маркса» на посаді медичної сестри в дитячому садку зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, немає підстав. Отже, відповідно до записів трудової книжки стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, складає 27 років 2 місяців 22 дні, що не відповідає вимогам п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому підстав для виплати грошової допомоги немає (а.с. 14-15).

Колегія суддів вважає хибним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог огляду на наступне.

Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, визначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 1 жовтня 2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачу) право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до вказаного Переліку пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років включає в себе середній персонал (незалежно від найменування посад), які працюють, зокрема, в дошкільних навчальних закладах всіх типів.

Як вбачається з матеріалів справи, робота позивача на посаді передбаченої наведеним Переліком відповідачем не заперечується.

Відповідач, відмовляючи у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виходив з того, що страховий стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить 27 років 2 місяці 22 дні, оскільки роботу позивача в колгоспі «Карла Маркса» на посаді медичної сестри в дитячому садку в період з 10 січня 1977 року по 21 жовтня 1982 року, не може бути враховано як стаж, який дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, виплата одноразової допомоги при виході на пенсію є заохоченням особи, яка 30 років (для жінки) відпрацювала в закладах освіти та отримувала при цьому заробітну плату за рахунок державного чи місцевого бюджету.

Статтею 11 Конституції УРСР, яка діяла до 28.06.1996 року, було визначено, що державна власність - спільне надбання всього радянського народу, основна форма соціалістичної власності. У виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв'язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

Зважаючи на те, що в період з 10 січня 1977 року по 21 жовтня 1982 року позивач працювала в колгоспі «Карла Маркса» на посаді медичної сестри в дитячому садку, який є соціалістичною власністю, а не особистою, колегія приходить до висновку про те, що вказаний період необхідно віднести до роботи в закладах державної та комунальної власності, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Стаття 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 (далі - Закон № 1788) передбачає, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, як вбачається з розрахунку стажу Управлінням Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області період роботи позивача з 10 січня 1977 року по 21 жовтня 1982 року було включено до розрахунку загального стажу (а.с. 118).

Таким чином, відповідач, відмовляючи у призначенні грошової допомоги відповідно до пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» через відсутність стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, діяв протиправно.

Отже, враховуючи, що страховий стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить більше 30 років, що є достатнім для призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, то суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Стосовно строків звернення позивача з даним адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини першої та другої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами встановлених главою 8 КАС України строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

Так, дійсно грошова допомога відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплачується одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Однак, враховуючи, що позивачка не отримувала відмови у призначенні такої допомоги, та дізналася про порушення свого права лише з листа відповідача від 26.07.2016 року, колегія суддів вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними, а строк таким, що підлягає поновленню.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 25.08.2016 року звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з позовом та сплатив судовий збір за його подання у розмірі 551,20 грн.; 17.01.2017 року позивач звернувся до Донецького апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою та сплатив судовий збір за її подання у розмірі 606,32 грн., що підтверджується квитанціями від 23.08.2016 року та від 11.01.2017 року (а.с. 1, 56).

Тобто, сума судового збору, яка підлягає відшкодуванню, становить 1157,52 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції судове рішення постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 167, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ч. 4 ст. 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Старобільського районного суду Луганської області від 06 грудня 2016 року у справі № 431/4009/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_2 до стажу, що надає право на пенсію за вислугу років, період роботи з 10 січня 1977 року по 21 жовтня 1982 року на посаді медичної сестри в дитячому садку в колгоспі «Карла Маркса».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу, що надає право на пенсію за вислугу років, період роботи з 10 січня 1977 року по 21 жовтня 1982 року на посаді медичної сестри в дитячому садку в колгоспі «Карла Маркса».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1157,52 (тисяча сто п'ятдесят сім гривень п'ятдесят дві копійки) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Міронова Г.М.

Судді Арабей Т.Г.

Геращенко І.В.