Справа № 814/2794/16
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2017 р. Справа № 814/2794/16

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Біоносенка В.В., суддів: Гордієнко Т.О. та Марича Є.В., за участю секретаря судового засідання Кононенка Д.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1,
до за участю: позивача: ОСОБА_1Міністерства освіти і науки України,
прозобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства освіти і науки України з вимогами повідомити про результати перевірки його заяви від 03.11.16, суть прийнятого рішення; визнати протиправною бездіяльність Міністерства щодо поновлення його права на отримання дубліката атестата про здобуття середньої освіти у 1972 році та дубліката диплома про здобуття вищої освіти у 1981 році.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що тривалий час внаслідок бездіяльності відповідача не може отримати дублікат диплома про закінчення ним у 1981 році Миколаївського державного педагогічного інституту, а також дублікат атестату про середню освіту 1972 року. На його неодноразові звернення щодо затвердження зразків документів - дублікатів атестатів та дипломів, які видавались за часів УРСР, відповідач безпідставно відмовляє. На чергове звернення з цього приводу від 03.11.16, відповідач йому не відповів.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію обґрунтував тим, що на звернення ОСОБА_1 від 03.11.16, яке надійшло з Кабінету Міністрів України, було надано обґрунтовану відповідь 13.12.16. позивача було неодноразово забезпечено дублікатами атестатів та дипломів, які би визнавались на всій території України, але зазначені документи позивачем повертались за надуманими підставами. Вимоги позивача про встановлення зразків документів, для видачі дублікатів документів виданих за часи УРСР до 1991 року, не ґрунтуються на діючому законодавстві.

В судовому засіданні позивач підтвердив, що отримав відповідь Міністерства освіти і науки України від 13.12.16, але наполягає на своїх позовних вимогах, оскільки вважає, що зазначена відповідь надана не по суті звернення.

Дослідив матеріали справи, вислухав позивача, колегія суддів встановила наступне.

В 1972 році ОСОБА_1 закінчив навчання у Жовтневій середній школі робітничої молоді №1 та за результатами навчання отримав атестат про середню освіту.

В 1981 році ОСОБА_1 закінчив навчання у Миколаївському державному педагогічному інституті ім. Белінського, за результатами навчання йому було присвоєно кваліфікацію вчителя математики за спеціальністю математика та видано диплом.

Через наявність орфографічних помилок, ОСОБА_1 відразу повернув диплом до вищого навчального закладу, а атестат про середню освіту втратив.

Приблизно з 2000 року, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Миколаївського національного університету ім. В.О. Сухомлинського (який є правонаступником Миколаївському державному педагогічному інституті ім. Белінського) та Миколаївській вечірній школі №1 (яка є правонаступником Жовтневої середньої школі робітничої молоді №1) щодо видачу йому дублікатів атестата про середню освіту та диплома.

ОСОБА_1 було забезпечено видачою дублікатів атестату про повну загальну середню освіту та диплома спеціалістів. При цьому, диплом спеціаліста видавався ОСОБА_1 неодноразово.

Видані дублікати документів ОСОБА_1 повертав до установи, яка їх видала, або анулював в судовому порядку.

На думку позивача, видані дублікати диплома спеціаліста та атестат про повну загальну середню освіту є неналежними, оскільки станом на 1972 та 1981 рік в УРСР не існувала освітніх рівнів «повна загальна середня освіт» та «спеціаліст», які були введені лише після 1991 року, а тому видані йому дублікати цих документів є неналежними.

З приводу затвердження зразка дублікатів атестатів та дипломів, виданих учбовими закладами УРСР до 1991 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, а також з позовами до суду.

03.11.16 ОСОБА_1 звернувся до Кабінету Міністрів України з заявою, в якій просив забезпечити виготовлення дублікатів атестату про середню освіту та диплома, які би відповідали тим кваліфікаційним рівням, які були станом на 1972 та 1981 роки в УРСР.

Кабінетом Міністром України зазначене звернення скероване до Міністерства освіти і науки України відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян».

13.12.16 Міністерством освіти і науки України надано ОСОБА_1 відповідь на його звернення, відповідно до якого повідомлено, що на даний час питання видачі документів про освіту державного зразка законодавчо врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.15 №645 та не передбачає виготовлення документів про освіту зразка УРСР.

Відповідно до ст.60 Закону Української РСР «Про народну освіту» №2778-VII від 28.06.78, особам, які закінчили вищі навчальні заклади, присвоюється кваліфікація відповідно до здобутої спеціальності, видається диплом і нагрудний знак встановленого зразка. Особам, які закінчили вищі навчальні заклади і добилися великих успіхів у навчанні та виявили себе в науковій і громадській роботі, видається диплом з відзнакою.

Відповідно до ст.22 Закону Української РСР «Про народну освіту» особам, які закінчили середню загальноосвітню школу, видається атестат про середню освіту.

Відповідно до ст.36 Закону Української РСР «Про освіту» №1060-XII від 23.05.91 випускникам вищих навчальних закладів присвоюється кваліфікація спеціаліста з вищою освітою певного професійного спрямування або спеціальності, яка відповідно до обсягу державної освіти визначається такими рівнями: молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші навчальні заклади еквівалентного рівня; бакалавр - забезпечують коледжі, інститути, консерваторії, інші навчальні заклади еквівалентного рівня; спеціаліст - забезпечують інститути, інші навчальні заклади еквівалентного рівня; магістр - забезпечують інститути, академії, університети, інші навчальні заклади, що мають відповідний сертифікат.

Відповідно до ст.33 Закону вища освіта в Українській РСР здійснюється на базі повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про освіту» (в редакції Закону №1556-VII від 01.07.2014) в Україні встановлюються такі освітні рівні: дошкільна освіта; початкова загальна освіта; базова загальна середня освіта; повна загальна середня освіта; професійно-технічна освіта; вища освіта.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про вищу освіту» №2984-III від 17.01.02 до структури вищої освіти входять освітні й освітньо-кваліфікаційні рівні: 1) освітні рівні: неповна вища освіта; базова вища освіта; повна вища освіта; 2) освітньо-кваліфікаційні рівні: молодший спеціаліст; бакалавр; спеціаліст, магістр.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про вищу освіту» №1556-VII від 01.07.14 Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою відповідної освітньої (освітньо-професійної чи освітньо-наукової) або наукової програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії; 5) доктор наук.

Таким чином, протягом часу з моменту отримання позивачем атестату про середню освіту у 1972 році та диплому про вищу освіту у 1981 р. до розгляду цієї справи, декілька разів змінювалось законодавство, що регулює отримання середньої та вищої освіти, у тому числі, щодо освітніх рівнів та рівнів вищої освіти, їх назв та кваліфікаційних вимог.

Відповідність освітнього рівня середньої освіти встановленої законодавством УРСР станом на 1972 та сучасної повної загальної середньої освіти, а також освітнього рівня вищої освіти, встановленого станом на 1981 рік, відповідно до Закону УРСР «Про народну освіту» №2778-VII від 28.06.78, з освітніми рівнями встановленими Законом УРСР «Про освіту» 1060-XII від 23.05.91, Законом України «Про вищу освіту» №2984-III від 17.01.02, Законом України «Про вищу освіту» №1556-VII від 01.07.14 не встановлені.

Частиною 2 ст.7 Закону України «Про вищу освіту» №1556-VII від 01.07.14 передбачено, що встановлюються такі види документів про вищу освіту (наукові ступені) за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії; диплом доктора наук.

Законом не передбачено документів про середню та вищу освіту, які видаються замість втрачених або у разі виправлення помилки, для осіб, які закінчили навчальні заклади до 1991 р., до введення сучасних освітніх рівнів (бакалавра, магістра та ін.).

Відповідно не передбачено виготовлення таких документів постановами Кабінету Міністрів України від 31.03.15 №193 «Про документи про вищу освіту (наукові ступені) державного зразка», від 22.07.15 №645 «Про документи про загальну середню та професійно-технічну освіту державного зразка і додатки до них» та наказом Міністерства освіти і науки України №525 від 12.05.15 «Про затвердження форм документів про вищу освіту (наукові ступені) державного зразка та додатків до них, зразка академічної довідки».

Оскільки, в Законі України «Про освіту», «Про вищу освіту» та в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.15 №193 «Про документи про вищу освіту (наукові ступені) державного зразка» не були передбачені атестати та дипломи для випускників навчальних закладів Української РСР, то у відповідача не було правових підстав для затвердження її форми у власному наказі.

За відсутності у відповідача обов'язку, встановленого нормативним актом вищої юридичної сили, суд не може його зобов'язати прийняти з цього приводу нормативно-правовий акт.

Взагалі видання нормативно-правових актів, а також розроблення проектів законопроектів (відповідно до п.п.2 п.4 Положення про Міністерство освіти та науки України) не може бути предметом судового зобов'язання, оскільки це є дискреційними повноваженнями суб'єкта нормотворення.

Навіть під час здійснення розгляду справ в порядку ст.171 КАС України, повноваження суду розповсюджуються лише щодо питання законності та відповідності нормативно-правових актів, правовим актам вищою юридичної сили, а не на врегулювання прогалин у законодавстві.

Проблема прогалин у законодавстві вирішується правозастосувачем у кожному конкретному випадку, з урахуванням загальних принципів права викладених в Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, аналогії права, аналогії закону та ін.

В цьому випадку, навіть за відсутності правового регулювання видачі дублікатів атестатів та дипломів випускникам УРСР, права позивача не були порушенні відповідачем, оскільки йому декілька разів видавались атестат та диплом про вищу освіту, за відповідними освітніми рівнями не нижче отриманих ОСОБА_1 в 1972 році в школі та 1981 році у інституті.

Причини, за якими позивач не бажає отримувати дублікати документів (невідповідність назв освітніх рівнів тим рівням, які були на момент здобуття позивачем освіти), є лише його особистим переконанням. Право позивача на підтвердження здобутої ним освіти, належними документом, які б визнавався на території України було забезпечено.

Тобто, суб'єктом владних повноважень не було допущено дискримінації позивача, та врегульовано ситуацію добросовісно, розсудливо та розумно, відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідь на звернення позивач отримав.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Головуючий суддя В. В. Біоносенко

Судді Т.О.Гордієнко

Є.В.Марич

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 24.02.17

Суддя В.В. Біоносенко