Справа № 813/1731/16
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 р. № 876/10075/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання - Богдан А.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Бабія І.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ГТУЮ у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ ГТУЮ у Львівській області №999/К від 29.04.2016 "Про звільнення ОСОБА_1."; поновити її на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного УЮ Львівської області з 05.05.2016 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що при звільненні її з роботи наказом ГТУЮ у Львівській області №999/К від 29.04.2016 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, роботодавцем не було вжито всіх необхідних заходів щодо дотримання вимог законодавства, передбачених при звільненні. Всупереч вимог частини 1 статті 49-2 КЗпП України її не було попереджено про звільнення за два місяці та не запропоновано іншої рівнозначної посади.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року, позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 29.04.2016 №999/К "Про звільнення ОСОБА_1".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міського районного управління юстиції Львівської області з 05 травня 2016 року.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05 травня 2016 року по 17 листопада 2016 року в сумі 16 679 (шістнадцять тисяч шістсот сімдесят дев'ять) грн. 04 к.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на її користь заробітної плати за один місяць в розмірі 2636 (дві тисячі шістсот тридцять шість) грн. 79 к. звернуто до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГТУЮ у Львівській області подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволені позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 березня 2016 року ОСОБА_1, перебуваючи на посаді спеціаліста першої категорії відділу організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного УЮ Львівської області, отримала письмове попередження про наступне вивільнення із вказаної у зв'язку із ліквідацією Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області (а.с. 13).

На вказаному попередженні ОСОБА_1 власноручно написала вимогу про надання їй переліку вакантних посад по ГТУЮ у Львівській області, відділах ДРАЦС, ДВС Львівської області, вказавши при цьому про те, що на її утриманні перебуває двоє малолітніх дітей і вона надає згоду на її переведення чи переміщення в межах Львівської області.

Наказом ГТУЮ у Львівській області від 10.03.2016 № 477/К ОСОБА_1 було призначено на посаду провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області (а.с. 7).

Наказом ГТУЮ у Львівській області від 29.04.2016 № 999/К "Про звільнення ОСОБА_1." позивача 04.05.2016 року звільнено з посади провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.8).

За змістом п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеною в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до пунктів 9, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівнику не була надана на тому або на іншому підприємстві (установі, організації) інша робота, або запропонована робота, від якої він відмовився з поважних причин. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Аналіз пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України дозволяє дійти висновку, що підставою для розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, які у свою чергу можуть мати місце у випадках ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 99 від 11 лютого 2016 року "Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги", ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції, в тому числі і Самбірське міськрайонне управління юстиції Львівської області.

Цією ж постановою включено відділи державної виконавчої служби та відділи державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції до структури відповідних головних територіальних управлінь юстиції та утворення бюро правової допомоги в структурі місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги та покладено виконання функцій з державної реєстрації громадських об'єднань, їх відокремлених підрозділів, громадських об'єднань, що не мають статусу юридичної особи, місцевих та первинних професійних спілок, їх організацій та об'єднань, структурних утворень політичних партій, регіональних (місцевих) творчих спілок, територіальних осередків всеукраїнських творчих спілок, місцевих організацій роботодавців та їх об'єднань, з підтвердження всеукраїнського статусу громадського об'єднання на відповідні головні територіальні управління юстиції.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України № 99 від 11 лютого 2016 року в структуру ГТУЮ у Львівській області включено Самбірський міськрайонний відділ державної виконавчої служби з чисельністю працівників - 10 та Самбірський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану з чисельністю працівників - 3, а саме Самбірське міськрайонне управління юстиції Львівської області ліквідовано.

Відтак, зазначене свідчить про те, що фактично мала місце реорганізація територіальних органів Міністерства юстиції, складовою частиною якої було ліквідація Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

З оскаржуваного наказу видно, що підставою звільнення ОСОБА_1 вказано штатний розпис районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції у Львівській області станом на 10.03.2016р. та попередження про вивільнення від 04.03.2016р..

Як уже зазначалось, 04.03.2016 ОСОБА_1 попереджено про вивільнення як особу, яка перебувала на посаді спеціаліста першої категорії відділу організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, а 10.03.2016 ОСОБА_1 призначено на посаду провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, з якої її було звільнено наказом від 29.04.2016 № 999/К на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Також встановлено, що апелянт не попереджав ОСОБА_1 про вивільнення з посади провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, на яку її було призначено у день затвердження штатного розпису та через декілька днів після попередження про вивільнення з попередньої посади.

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що апелянтом не дотримано вимог частини 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України про персональне попередження працівників про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до Положення "Про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 р. за № 760/19498 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції (далі - управління юстиції) є територіальними органами Міністерства юстиції України (далі - Мін'юст).

Управління юстиції підпорядковуються Мін'юсту та безпосередньо ГТУЮ Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні територіальні управління юстиції).

Згідно зазначеного Положення саме на ГТУЮ у Львівській області покладено обов'язок при змінах в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, за наявності згоди працівника перевести на його іншу роботу.

За загальним правилом, таке переведення повинно забезпечуватися на іншу посаду за цією ж трудовою функцією (спеціальність, кваліфікація, виконувані обов'язки).

Однак, апелянт попереджаючи позивача про вивільнення 04.03.2016 та до моменту прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача, не запропонував жодної посади та залишив поза увагою вимогу ОСОБА_1 надати їй перелік наявних вакантних посад та її згоду на переведення, переміщення у межах Львівської області.

Відтак, ГТУЮ у Львівській області при звільненні ОСОБА_1 порушено вимоги ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо пропозиції позивачу іншої роботи одночасно із попередженням про її звільнення.

Отже, при звільненні позивача на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, апелянт не вжив жодних заходів з метою працевлаштування позивача, що свідчить про порушення встановленого порядку його звільнення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в його постанові від 01.04.2015року у справі №6-40цс15.

Також, з матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 в період з 27.04.2016 по 06.05.2016 перебувала на денному стаціонарі Самбірської міської дитячої лікарні Львівської області, що підтверджується листком непрацездатності серія АГС № 41842, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 151).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Доводи апелянта про повну ліквідацію Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області є безпідставними, оскільки така ліквідація відбувалася у межах реорганізації територіальних органів Міністерства юстиції.

Зазначене свідчить про відсутність правових підстав у апелянта для звільнення ОСОБА_1 в період її тимчасової непрацездатності.

Враховуючи встановленні обставини справи та вимоги чинного законодавства, колегія суддів констатує про протиправність оскаржуваного наказу ГТУЮ у Львівській області від 29.04.2016 №999/К "Про звільнення ОСОБА_1.", а тому такий підлягав скасуванню.

Оскільки наказ ГТУЮ у Львівській області від 29.04.2016 №999/К "Про звільнення ОСОБА_1." визнано протиправним та скасовано, вмотивованою і підставною є вимога про поновлення позивача на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міського районного управління юстиції Львівської області з 05.05.2016року.

За змістом ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Довідкою № 442, виданої ГТУЮ у Львівській області 20.07.2016року, підтверджено, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 2636,79грн, а середньоденна заробітна плата - 122,64 грн.

Тривалість вимушеного прогулу з 05.05.2016 по 17.11.2016р. складав 135 робочих днів, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 16 679,04 грн (135 робочих днів х 122,64 грн = 16 679,04 грн).

Згідно вимог статті 256 КАС України, постанови суду про присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у справі №813/1731/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 27.02.2017 року