Справа № 752/12319/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, Управління) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов'язати Відповідача прийняти відповідне рішення по заяві Позивача, яка була ним подана до Управління 11.07.2016 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Відповідачем за наслідками розгляду заяви Позивача про призначення пенсії не було прийнято жодного рішення.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що суд не взяв до уваги, що аналогічна заява Позивача вже була предметом розгляду Управління, за результатами якого листом від 18.12.2015 року №20261/11 ОСОБА_2 було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв'язку з рядом неточностей у поданих документах, у зв'язку з чим повторне звернення Позивача із вказаною заявою та доданими до неї документами не розглядалося.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 (а.с. 24), до якої було додано: копію трудової книжки, довідку про заробітну плату, документи про стаж, копії паспорту та ідентифікаційного коду, копію атестату, копію військового квитка, копію наказу про атестацію робочого місця, копію картки П-2, копії наказів про зарахування на роботу та звільнення з роботи (а.с. 25).

За результатами розгляду поданої Позивачем заяви Управлінням Пенсійного фонду України в голосіївському районі м. Києва було прийнято розпорядження №о/р№20261/11 від 08.12.2015 року, яким, зважаючи на встановлені у поданих документах розбіжності, оформлено рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах (а.с. 26-27). Листом від 18.12.2015 року №20261/11 Управління повідомило ОСОБА_2 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 22-23).

11.07.2016 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 15).

Листом від 15.07.2016 року №16791/05 (а.с. 16) Відповідач повідомив Позивача про те, що при розгляді заяви від 06.11.2015 року з аналогічним пакетом документів Управлінням було прийнято рішення (розпорядження від 18.12.2015 року) про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку за Списком №2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», про що останнього було повідомлено листом від 18.12.2015 року №20261/11.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також п. п. 13 затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність нерозгляду Відповідачем заяви Позивача про призначення пенсії, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Приписами п. 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

При цьому, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

З наведеного випливає, що порядок та процедура призначення пенсій, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», регламентується положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Приписи ч. 5 ст. 45 Закону визначають, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

При цьому, згідно п. 4.7 затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

З наведеного вбачається законодавче закріплення за Управлінням обов'язку не пізніше 10 днів з дня надходження документів про призначення (перерахунок) пенсії прийняти рішення про її призначення (перерахунок) або про відмову у такому призначенні (перерахунку) із направленням протягом 10 днів особі повідомлення про таке рішення із зазначенням причини відмови та порядку його оскарження.

Як було встановлено судом першої інстанції, Відповідачем всупереч приписів ст. 45 Закону не було розглянуто заяву Позивача про призначення пенсії у встановлений спосіб з посиланням на те, що така заява з аналогічним пакетом документів вже була предметом розгляду Управління, за результатами якого ОСОБА_2 було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, про що останнього повідомлено листом від 18.12.2015 року №20261/11.

Надаючи оцінку у наведеному контексті посиланню Апелянта на положення ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У частині 3 статті 3 вказаного Закону визначено, що заявою (клопотанням) є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Тобто, за своєю правовою природою заява про призначення пенсії є формою звернення громадянина із проханням сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів, щодо якої встановлено спеціальний порядок розгляду та вирішення.

Водночас, суд першої інстанції необґрунтовано не врахував посилання Управління на те, що згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Як було встановлено раніше, із аналогічною заявою Позивачем вже звертався до Управління у листопаді 2015 року, за результатами розгляду якої Відповідачем було прийнято одне з передбачених ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішень, про що ОСОБА_2 було повідомлено у встановлений законодавством спосіб із зазначенням порядку оскарження прийнятого рішення. Водночас, матеріали справи не містять реалізації Позивачем гарантованого Конституцією України права останнього на оскарження рішення Управління про відмову у призначенні пенсії, викладеного в листі від 18.12.2015 року №20261/11. При цьому, на переконання колегії суддів, саме такий спосіб захисту є належним у межах спірних правовідносин.

А тому, з огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що не розглядаючи заяву Позивача про призначення пенсії на пільгових умовах із тотожним пакетом документів, які подавалися останнім 06.11.2015 року вперше, Управління діяло у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Твердження Апелянта про неврахування судом першої інстанції наявності ряду розбіжностей у поданих Позивачем для призначення пільгової пенсії документах судовою колегією відхиляються, оскільки не стосуються предмету даного спору.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для повторного розгляду заяви про перерахунок пенсії із аналогічним пакетом документів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про передчасність твердження Голосіївського районного суду м. Києва про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати, ухваливши нову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити повністю.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.