Справа № 353/952/16-а, 2-а/353/71/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Справа № 876/1101/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Бруновської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської обл. від 28.12.2016р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської обл. про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання провести нарахування і виплату щорічної разової грошової допомоги члену сім'ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби,-

В С Т А Н О В И Л А:

07.11.2016р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Управління соціального захисту населення /УСЗН/ Тлумацької районної державної адміністрації /РДА/ Івано-Франківської обл. щодо перерахунку їй щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2016 рік; зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок, нарахування та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум, в розмірі 5150 грн.; стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.1-5).

Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської обл. від 28.12.2016р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.44-48).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржила позивач ОСОБА_1, яка покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задоволити (а.с.53-55).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що розмір щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій до 5 травня у 2016 році визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і становить п'ять мінімальних пенсій за віком. Учасники бойових дій, які набули такий статус після участі в АТО, не повинні бути обмежені щодо отримання разової щорічної допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому Законом, оскільки така допомога є формою соціального забезпечення громадян.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є матір'ю військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, що стверджується копією відповідного посвідчення серії НОМЕР_1 від 03.09.2015р. (а.с.7). На неї поширюються пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, зокрема, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З урахуванням наведеного, позивачу на підставі постанови КМ України № 320 від 29.04.2016р. «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям населення» органом соціального захисту населення виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у 2016 році в розмірі 500 грн.: у квітні 2016 року в розмірі - 465 грн. та у травні 2016 року - 35 грн. (а.с.9).

26.10.2016р. позивач звернулася до УСЗН Тлумацької РДА Івано-Франківської обл. із заявою про надання інформації щодо суми виплаченої їй, як члені сім'ї загиблого в АТО, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня (а.с.8).

Згідно листа відповідача № 2743/01-18 від 27.10.2016р. позивачу роз'яснено, що згідно вимог ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та відповідно до постанови КМ України № 320 від 29.04.2016р. «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям населення» допомога до 5 травня була виплачена їй у розмірі 500 грн.: у квітні 2016 року в розмірі - 465 грн. та у травні 2016 року - 35 грн.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні даного спору одночасно діяли Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанова КМ України № 320 від 29.04.2016р. «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям населення». Відповідачем разова грошова допомога, яка передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», була нарахована та виплачена позивачу в розмірах відповідно до положень Бюджетного кодексу України, постанови КМ України № 320 від 29.04.2016р. «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям населення», а відтак останній діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають вимогам чинного законодавства, з наступних підстав.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені в новій редакції положення ч.5 ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються КМ України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. наведені положення визнані неконституційними.

Отже, починаючи з 22.05.2008р., відновлено дію ч.5 ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружились вдруге, щорічна разова грошова допомога виплачується в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком;

Законом України № 79-VIII від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ IV «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного кодексу України доповнено нормою п.26, згідно якої положення ст.ст.12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою КМ України № 141 від 02.03.2016р. «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, - 465 грн.

Постановою КМ України № 320 від 29.04.2016р. «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям громадян» установлено, що у 2016 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, проводиться у розмірі 500 грн.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 26.12.2011р. № 20-рп/2011, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч.3 ст.46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст.21 Конституції України.

Окрім того, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно - правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно - правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України (така правова позиція висвітлена у рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012р. № 3-рп/2012).

Таким чином, КМ України врегульовує порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії, соціальної допомоги узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Валентина Никанорівна Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що першою і найважливішою вимогою ст.1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що задоволенню не підлягає.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Із наведеного випливає, що суд першої інстанцій вірно застосував норми законодавства, внаслідок чого дійшов правильного висновку про безпідставність та необгрунтованість заявлених позовних вимог, через що останні не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської обл. від 28.12.2016р. в адміністративній справі № 353/952/16-а залишити без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: В.З.Улицький

Н.В.Бруновська