Справа № 361/5811/16-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/5811/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Селезньова Т.В. Провадження № 2-а/361/435/16 Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2016 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, Департаменту соціального захисту населення Київської області державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в інтересах недієздатної ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області (надалі за текстом - «Управління») щодо відмови в компенсації вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад та стягнення на користь ОСОБА_3 компенсації за проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад залізничним транспортом, як особі потерпілій від аварії на ЧАЕС 1 категорії, в розмірі 548,23 грн. відповідно до ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 р. № 796-XII (надалі за текстом - «Закон № 796-XII»).

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано Управління призначити та виплатити ОСОБА_3 компенсацію за проїзд до місця лікування і зворотному напрямку залізничним транспортом у 2016 році згідно проїзного документу БС № 094221 на проїзд 14.07.2016 року за напрямом Київ-Карпати у розмірі 240,23 грн. і згідно проїзного документу БС № 011375 на проїзд 01.08.20146 року на напрямом Карпати-Київ у розмірі 308,00 грн.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить змінити вказане судове рішення в частині задоволення позовних вимог.

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії і має право на пільги і компенсації встановлені Законом № 796-XII.

Крім того з листа Управління головному лікарю санаторію «Карпати» у с. Карпати, Мукачівського району, Закарпатської області від 11.07.2016 року вбачається, що Управління просило прийняти ОСОБА_3, як потерпілу від Чорнобильської катастрофи, на лікування з 15.07.2016 року по 01.08.2016 року замість дати визначеної в путівці № 29218 з 03.06.2016 року по 18.06.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за власні кошти було сплачено вартість проїзду до санаторію та назад, а саме: згідно проїзного документу БС № 094221 на проїзд 14.07.2016 року за напрямом Київ-Карпати у розмірі 240,23 грн. і згідно проїзного документу БС № 011375 на проїзд 01.08.20146 року на напрямом Карпати-Київ у розмірі 308,00 грн.

25 серпня 2016 року ОСОБА_2 в інтересах недієздатної ОСОБА_3 звернувся до Управління з заявою, якою просив оплатити грошову компенсацію вартість проїзду до санаторно - курортного закладу і назад.

Листом від 07.09.2016 року за № 01-10.1/287 Управління відмовило у такій оплаті.

Відповідно до п. 19 ст. 20 Закону № 796-XII особам, віднесеним до категорії 1, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема: безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

Пунктом 3 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.05р. № 936, передбачено, що відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку здійснюється за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом та за місцем реєстрації громадян на підставі проїзних квитків, пред'явлених управлінню (відділу) праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, виконкому міських, районних у містах рад.

Отже, виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що чинним законодавством України гарантовано право осіб, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи на компенсацію в повному обсязі, за рахунок державного бюджету, вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку один раз на рік.

Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, ігноруючи зазначені норми матеріального права та не виплативши компенсацію вартості проїзду відповідно до Закону № 796-XII, порушив указане право позивача.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а посилання скаржника на відсутність бюджетних коштів є помилковим, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області залишити без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 28 лютого 2017 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Мельничук В.П.