Справа № 2а-12820/11/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ТОВ “Рембуд-1”до Державної податкової інспекції у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві ро визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки акту № 7068/23-11/32485208 від 14.06.2011 є необґрунтованими та спростовуються наявним матеріалами.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстави викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2011 задоволено позов Рембуд-1" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення.

В подальшому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013 скасовано вказану вище постанову та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 скасовано вказані вище постанови, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 19.09.2016 справу прийнято до провадження та призначено до судового вирішення.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено перевірку товариства з обмеженою відповідальністю “Рембуд-1”з питань правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.05.2010 року по 31.08.2010 рік по взаємовідносинах з ТОВ “Моней Фарм”, за результатом якої складено акт № 7068/23-11/32485208 від 14.06.2011 (далі акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено порушення позивачем вимог п.п.7.2.3, п.п.7.2.6 п. 7.2, п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого завищено суму податкового кредиту, який відображено в рядку 26 декларації з податку на додану вартість на загальну суму 115 012 грн.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- Згідно АІС “Система автоматизованого співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів” проведено аналіз сум ПДВ ТОВ “Рембуд-1” та ТОВ “Моней Фарм” та встановлено, що ТОВ “Моней Фарм” не задекларовано податкових зобов’язань за травень, червень 2010 року по контрагенту ТОВ “Рембуд-1”.

- В ході провадження досудового слідства по кримінальній справі № 51-3099 встановлено, що невстановленими особами в 2007-2009 роках без наміру здійснення господарської діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності повторно були вчинені дії по створенню та придбанню ТОВ “Моней Фарм”, яке в подальшому було зареєстроване в Солом’янській районній у м. Києві державній адміністрації, ДПІ у Солом’янському районі м. Києва, державних цільових фондах, отримавши печатку вказаного товариства та відкривши рахунки вказаного суб’єкта господарської діяльності в банківських установах. Створення та придбання зазначеного суб’єкта господарської діяльності дало змогу невстановленим особам здійснювати незаконну діяльність, прикриваючись фактом реєстрації вказаного підприємства. Використовуючи вказану фіктивну юридичну особу, невстановлені особи отримали можливість, минуючи засновника та директора вказаного підприємства, розпоряджатися банківськими рахунками, складати від імені підприємства фіктивні господарські угоди та фіктивні первинні документи, що свідчать про реалізовані товари, роботи, послуги, не надавати первинні документи до контролюючих органів, не сплачувати в повному обсязі до бюджетів та державних цільових фондів податки, збори, обов’язкові платежі.

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки на докази зібрані в рамках кримінального провадження, суд зазначає, що такі матеріали є доказами виключно у кримінальному провадженні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Податковий орган не наділений повноваженнями щодо надання правової оцінки доказам зібраним у кримінальному провадженні, до прийняття судового рішення у кримінальному провадженні.

Правова оцінка доказам зібраним під час досудового слідства у кримінальному провадженні надається виключно судом під час судового розгляду кримінальної справи.

Доказів існування вироку у кримінальній справі, який відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України був би обов’язковий для суду під час розгляду даної адміністративної справи, відповідачем не надано.

Порушення порядку реєстрації юридичної особи не є імперативною ознакою протиправності діяльності такою юридичної особи та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою юридичною особою.

Крім того, пояснення директорів вказаних товариств, що від імені товариств господарську діяльність здійснювала інша особа не є доказом “безтоварності” господарських операцій таких товариств, оскільки законодавчо не встановлено обов’язку укладання господарських договорів та складання інших первинних бухгалтерських документів виключно директором (засновником) товариства.

Також, співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об’єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з’ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб’єктності учасників господарської операції та установлення зв’язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Судом встановлено, що між ТОВ “Рембуд-1” (Генпідрядник) та ТОВ “Моней Фарм” (Підрядник) укладено договір № 7/7 від 05.05.2010, згідно якого Підрядник здійснює ремонт та перепланування квартир під’їздів № 2-4 в житловому будинку № 2 на вул. Довженка в Шевченківському районі м. Києва.

ТОВ “Моней Фарм” виписано на адресу ТОВ “Рембуд-1” податкові накладні № 310515 від 31.05.2010 та № 300643 від 30.06.2010 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за травень 2010 року та за червень 2010 року.

ТОВ “Рембуд-1” перераховано грошові кошти на розрахунковий рахунок ТОВ “Моней Фарм” в загальній сумі 582 562,24 грн., в т.ч. ПДВ 97 093,70 грн., що підтверджується банківськими виписками № 419 від 16.06.2010 в сумі 155 000 грн., в т.ч. ПДВ 25 833,33 грн.; № 193 від 16.06.2010 в сумі 95 000 грн., в т.ч. ПДВ 15 833,33 грн.; № 211 від 22.06.2010 в сумі 112 562,24 грн., в т.ч. ПДВ 18 760,37 грн.; № 242 від 14.07.2010 в сумі 220 000 грн., в т.ч. ПДВ 36 666,67 грн.

Станом на кінець періоду за який проводилася перевірка, кредиторська заборгованість за розрахунками ТОВ “Рембуд-1” та ТОВ “Моней Фарм” становить 418 703,03 грн.

Сума податку на додану вартість по вищевказаних податкових накладних включені до податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ “Рембуд-1” за травень 2010 року в розмірі 60 427 грн. та за серпень 2010 року в розмірі 106 451 грн., відображені в реєстрі отриманих податкових накладних за травень та за серпень 2010 року та відповідають даним податкових декларацій з ПДВ за травень та серпень 2010 року.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов’язання за договором між позивачем та ТОВ “Моней Фарм” виконувались сторонами у повному обсязі.

Викладений в акті перевірки висновок про безтоварний характер спірних операцій ґрунтується на неправильній юридичній оцінці обставин, а відтак не може бути визнаний об'єктивним.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість”, в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Відповідно до пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 вказаного Закону, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому ст. 9 цього Закону.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом приймання робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У відповідності до п. 6.2. Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України 30.05.1997 р. № 165, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 р. за № 233/2037, податкова накладна дає право покупцю, зареєстрованому як платник податку, на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість. Згідно з абз. 1 п. 5 цього Порядку зазначено, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” № 996 від 16.07.1999 р. первинний документ - документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення, а згідно із ст.9 цього ж Закону забороняється приймати до виконання первинні документи по господарським операціям, що суперечать законодавчим та нормативним актам. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, а також повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з підпунктом 7.5.1. пункту 7.5. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (пп.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону).

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагент позивача (ТОВ “Моней Фарм”) зареєстрований в якості платника податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 7 Закону №168/97-ВР, ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність” та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість. Спірні договори у судовому порядку недійсними не визнавався.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, на момент підписання відповідних договорів та інших первинних бухгалтерських документів юридична особа ТОВ “Моней Фарм” не була припинена.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов’язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), “Булвес”АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ “Моней Фарм” податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем доведено факт правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ “Моней Фарм”, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Рембуд-1” підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда