Справа № 826/3176/16
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3176/16 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Мамчура Я.С. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дії протиправними,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати протиправним дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. щодо віднесення додаткової угоди № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року, укладеної між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3, до категорії нікчемних.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Курений О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що додаткова угода № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року є нікчемною відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Під час судового засідання представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Представник відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судовому засіданні пояснив, що погоджується із доводами апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Курений О.В., відносячи додаткову угоду № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року до категорії нікчемних діяв не у порядку та не у спосіб, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд встановив, що між ПАТ «Брокбізнесбанк», як заставодержателем та ОСОБА_3, як заставодавцем був укладений договір застави № 1 (з майновим поручителем) від 31 січня 2011 року. Вказаний договір був укладений з метою забезпечення виконання ТОВ «Еліт» своїх зобов'язань перед ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором № 01-11П від 06 січня 2011 року та договором про відкриття документарного акредитиву № ELT/IM203/10 від 06 січня 2011 року.

Додатковою угодою № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року, укладеною між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3, сторони розірвали вказаний договір застави з моменту її підписання.

Постановою Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» був віднесений до категорії неплатоспроможних.

У зв'язку з цим, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 28 лютого 2014 року № 9 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації», згідно з яким строком на три місяці з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 червня 2014 року № 42 було продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. з 03 червня 2014 року до дня отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк».

Постановою Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року № 339 було відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Брокбізнесбанк».

На підставі вказаної постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийняте рішення від 11 червня 2014 року «Про початок ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію в ПАТ «Брокбізнесбанк». Зазначеним рішення в АТ «Брокбізнесбанк» було розпочато з 11 червня 2014 року процедуру ліквідації Банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. на період з 11 червня 2014 року по 10 червня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 травня 2015 року № 103 було продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та продовжено строк повноважень уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. до 10 червня 2016 року включно.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Курений О.В. 06 січня 2016 року надіслав ОСОБА_3 повідомлення за № 205 про нікчемність додаткової угоди № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року, відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилання на обставини та ознаки, які стали підставою для висновку про те, що додаткова угода № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року є нікчемною у повідомленні від 06 січня 2016 року № 205 - відсутні.

Під час розгляду справи в суді представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. посилався на те, що така додаткова угода є нікчемною згідно з п. 5 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції від 23 лютого 2012 року.

Позивач стверджує, в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. відсутні повноваження на виявлення нікчемних договорів та направлення відповідних повідомлень.

У період з дня запровадження у ПАТ «Брокбізнесбанк» тимчасової адміністрації - 03 березня 2014 року по день направлення ОСОБА_3 повідомлення про нікчемність додаткової угоди № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року - 06 січня 2016 року до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не одноразово вносилися зміни, які стосувалися ознак нікчемного правочину, порядку та наслідків його виявлення, а також повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і його уповноваженої особи.

Так, на час запровадження у ПАТ «Брокбізнесбанк» тимчасової адміністрації положення ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачали, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв: 1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій; 2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов; 3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів; 4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку; 5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку; 6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зазначеній редакції договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується.

Таким чином, вказані норми права визначали критерії, за наявності яких договір є нікчемним, строк, протягом якого Уповноважена особа Фонду зобов'язана виявити такі договори та заходи, які необхідно вживати у разі виявлення нікчемних договорів.

З 11 липня 2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи», яким, серед іншого, ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було викладено у новій редакції.

Положення ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зазначеній редакції передбачають, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Тобто, у новій редакції Закону встановлений довший строк для виявлення нікчемних правочинів.

Також у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, що діяла з 11 липня 2014 року були визначені нові підстави за яких правочин (у тому числі договір) є нікчемних. Однією з таких підстав було укладення банком правочину (у тому числі договору) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Крім того, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи» був збільшений обсяг повноважень Уповноваженої особи Фонду та передбачено, що вона протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Із 12 серпня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку», яким були внесені зміни, зокрема, до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з вказаним Законом повноваження щодо проведення перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також щодо повідомлення сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вжиття заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; реалізації права вимоги про відшкодування збитків, спричинених їх укладенням були передані від Уповноваженої особи Фонду до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим, ч. 10 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, що діє з 12 серпня 2015 року передбачено, що усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду.

На переконання апелянта усі повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, передбачені ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» були йому делеговані рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року № 45. Вказаним рішенням Куреного О.В. було призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк».

Повноваження Уповноваженої особи Фонду визначені у ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У вказаній нормі права розмежовані власні повноваження Уповноваженої особи Фонду та повноваження, які можуть бути їй делеговані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, що діє з 12 серпня 2015 року уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов'язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю, а також здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; звітує за результатами здійснення тимчасової адміністрації банку перед виконавчою дирекцією Фонду.

Зазначеними повноваженнями Курений О.В. дійсно був наділений з прийняттям рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року № 45.

Натомість, повноваження, що передбачені ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, Курений О.В. може бути наділений виключно у разі прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про їх делегування.

З матеріалів справи вбачається, що повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, передбачені ст. 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», були делеговані Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреному О.В. рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 червня 2016 року № 896. В той час як повідомлення про нікчемність додаткової угоди № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року було направлене ОСОБА_3 06 січня 2016 року.

Таким чином, у період з 03 березня 2014 року (дата запровадження тимчасової адміністрації) по 02 квітня 2014 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Курений О.В. зобов'язана була перевірити додаткову угоду № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року на предмет її відповідності критеріям нікчемного договору.

Виявивши, що зазначена додаткова угода є нікчемною, апелянт у період з 03 березня по 10 липня 2014 року зобов'язаний був вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

З 11 липня 2014 року по 11 серпня 2015 року апелянт додатково був зобов'язаний також повідомити ОСОБА_3 про нікчемність додаткової угоди № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року (за умови, що нікчемність такої угоди була ним виявлена у встановленому законом порядку) та вчинити дії щодо застосування наслідків її нікчемності, вимагати відшкодування збитків, спричинених її укладенням.

У період з 12 серпня 2015 року по 02 червня 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Курений О.В. не був наділений повноваженнями ні щодо виявлення нікчемних правочинів, ні щодо направлення повідомлення про їх виявлення.

За твердженням апелянта, протягом тимчасової адміністрації ним було виявлено, що додаткова угода № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року є нікчемною, оскільки укладена з пов'язаною особою банку, не відповідає вимогам законодавства України та загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, у матеріалах даної справи відсутні докази, які підтверджують зазначені доводи апелянта.

Під час судового засідання представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. пояснив, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, що діяла на час виявлення нікчемності додаткової угоди № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року не було передбачено прийняття певного рішення за результатами перевірки правочинів на предмет нікчемності, закріплення результатів такої перевірки у будь-який інший спосіб, а також направлення повідомлення про нікчемність правочину.

Посилаючись на вказані обставини представник апелянта у судовому засіданні пояснив, що документальне підтвердження факту та моменту виявлення нікчемності додаткової угоди № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року, а також критерії для віднесення зазначеної угоди до нікчемних та обставини, які вказували на наявність такого критерію - відсутнє.

Під час розгляду та вирішення даної справи колегія суддів також враховує, що відповідачі не надали доказів, що починаючи з березня 2014 року вживалися заходи для витребування (повернення) майна (коштів) банку що були предметом застави згідно договору № 1 від 31 січня 2011 року, відшкодування збитків, спричинених укладенням додаткової угоди № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року, застосування наслідків її нікчемності.

Таким чином, відповідачами не доведено що у період з 03 березня по 10 липня 2014 року було здійснено перевірку додаткової угоди № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року та встановлено, що вона відповідає критеріям нікчемного правочину, а також не доведено, що у період з 03 березня 2014 року по 11 серпня 2015 року вчинено дії, зумовлені виявленням нікчемності такої угоди.

Оцінивши зазначені обставини у сукупності за правилами ст. 86 КАС України колегія суддів дійшла до висновку про те, що додаткова угода № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року не була віднесена Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію/ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреним О.В. до категорії нікчемних із підстав, на які посилаються відповідачі у запереченнях на адміністративний позов.

Натомість, повідомлення від 06 січня 2016 року № 205 про нікчемність додаткової угоди № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року було складене та направлене Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреним О.В. у період, коли повноваженнями щодо виявлення нікчемних правочинів та направлення відповідних повідомлень був наділений виключно Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Як раніше зазначалося, з 12 серпня 2015 року Уповноважена особа Фонду могла бути наділена вказаними повноваженнями лише у разі їх делегування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Такі повноваження були делеговані Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреному О.В. лише 02 червня 2016 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було прийняте законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_4 та визнання протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. щодо віднесення додаткової угоди № 2 від 19 грудня 2013 року до договору застави № 1 від 31 січня 2011 року, укладеної між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3, до категорії нікчемних.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обрав належний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_3

У ст. 38 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» прямо не зазначено, що правочини (у тому числі договори), передбачені ч. 3 ст. 38 цього Закону Уповноважена особа Фонду відносить до категорії нікчемних. Однак, фактичне вчинення Уповноваженою особою Фонду таких дій випливає із обсягу її повноважень.

Посилання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. в апеляційній скарзі на те, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Так, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15, апелянт зазначає, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки виник на стадії ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк».

Надаючи оцінку зазначеним доводам Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. в ухвалі від 23 листопада 2016 року суд першої інстанції визнав необхідним відійти від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у зазначеній постанові.

Ухвала суду від 23 листопада 2016 року не є самостійним предметом апеляційного оскарження, проте заперечення на неї, відповідно до ч. 2 ст. 211 КАС України, були включені до апеляційної скарги на постанову суду від 15 грудня 2016 року.

Перевіряючи обґрунтованість зазначеної ухвали суду колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відступив від зазначеної правової позиції Верховного Суду України.

Так, господарським судам, згідно з п.п. 2, 7 ст. 12 ГПК України, підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

З огляду на те, що на час вирішення даної справи в суді ПАТ «Брокбізнесбанк» перебуває на стадії ліквідації, відповідачі вважають, що спір підлягає втрішенню в порядку господарського судочинства.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків. Метою цього Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника.

Положеннями п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Закони України «Про банки і банківську діяльність» та «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначають різні підстави та порядок припинення юридичних осіб, а також уповноважують різних суб'єктів на здійснення відповідної процедури.

Проаналізувавши вказані норми права колегія суддів приходить до висновку про те, що п.п. 2, 7 ст. 12 ГПК України не визначають юрисдикцію спору, що виник між сторонами даної справи, оскільки ліквідація ПАТ «Брокбізнесбанк» була розпочата та здійснюється відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Ліквідація зазначеної юридичної особи не пов'язана із визнанням її банкрутом у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Натомість, предметом оскарження у даній справі є дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В., визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Таким чином, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як особа, наділена спеціальними функціями щодо забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, є суб'єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду.

Як раніше зазначалося, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Курений О.В. вважає, що у даних правовідносинах він реалізував власні повноваження щодо виявлення нікчемного правочину та делеговані повноваження щодо направлення позивачу повідомлення про нікчемність правочину.

Відтак, апелянт також є суб'єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України.

Таким чином, між сторонами даної справи виник публічно-правовий спір, у якому відповідачі здійснюють владні управлінські функції на основі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Такий спір, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є справою адміністративної юрисдикції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, для закриття провадження у даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 15 грудня 2015 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича - відмовити.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Я.С. Мамчур

В.В. Файдюк

Ухвала складена в повному обсязі 27 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Файдюк В.В.

Мамчур Я.С