Справа № 554/490/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 22.02.2017 Справа № 554/490/17
Справа № 554/490/17-а
Провадження № 2-а/554/163/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 лютого 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченка А. Г.

при секретарі Гречка Є. В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Полтаві лейтенанта поліції ОСОБА_3, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 157468 від 17 січня 2017 року,

в с т а н о в и в :

25 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Полтаві лейтенанта поліції ОСОБА_3, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 157468 від 17 січня 2017 року, відповідно до якої на нього на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 425 грн., закривши провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що до адміністративної відповідальності відповідачем притягнутий незаконно за відсутності для цього доказів його вини. При притягненні його до відповідальності та накладенні стягнення, за його твердженням, були грубо порушені вимоги статей 251, 254, 256 та 258 КУпАП, що проявилось у здійсненні процедури його переслідування без складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги про скасування оскаржуваної постанови з мотивів, викладених в позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи ОСОБА_2 в суді позов не визнали та заперечували проти його задоволення, зазначаючи, що позивач вчинив інкриміноване йому порушення Правил дорожнього руху (далі - Правил), що було безпосередньо виявлено відповідачем ОСОБА_3, а тому у визначеній законом процедурі на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, про що було винесено відповідну постанову. При її винесенні позивачу у відповідності до Конституції України та КУпАП були розяснені його права, в тому числі і право на оскарження його дій, про що свідчить те, що він цим в повній мірі скористався, подавши до суду позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, обєктивно дослідивши надані ними докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як убачається із вказаної постанови, ОСОБА_1 17 січня 2017 року, близько 11 год. 15 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1, проїхав перехрестя вулиць Великотирновська та ОСОБА_4 в м. Полтава на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 «г» Правил, за що інспектором роти № 3 батальйону УПП в м. Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_3 був підданий адміністративному стягненню на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу 425 грн.

Під час розгляду справи в суді відповідач ОСОБА_3 показав, що позивач в зазначений в постанові день і час, керуючи автомобілем НОМЕР_1, проїхав перехрестя вулиць Великотирновська та ОСОБА_4 в м. Полтава на заборонений сигнал світлофору, порушивши при цьому вимоги п. 8.7.3 «г» Правил. Виявивши це, він зупинив його, повідомивши причину зупинки, розяснив йому права відповідно до статті 268 КУпАП та після наданих позивачем пояснень виніс постанову, якою наклав на нього адміністративне стягнення на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП, копію якої зразу ж вручив позивачу під розпис. Вважає, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності та підданий стягненню у виді штрафу законно, а тому відсутні підстави для скасування постанови про це. Наголосив, що під час оформлення постанови позивач, заперечував, що він вчинив правопорушення, хоча й стверджував, що мав право їхати на жовтий сигнал світлофору.

Аналогічні показання з цього приводу дав допитаний в суді свідок ОСОБА_5, інспектор патрульної поліції, який спільно з відповідачем виявив допущене позивачем порушення Правил та брав участь у здійсненні процедури притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Пояснення відповідача знайшло своє підтвердження в ході перегляду в суді відеозапису факту вчинення правопорушення ОСОБА_1, розяснення йому його процесуальних прав та винесення постанови, із якої слідує, що він дійсно не заперечував факту проїзду перехрестя вулиць Великотирновська та ОСОБА_4 в м. Полтава на заборонений сигнал світлофору, за що був зупинений працівниками поліції, якими й було здійснено процедуру притягнення його до відповідальності, яка повністю узгоджується з вимогами КУпАП.

Оцінюючи дії відповідача, суд виходить з того, що порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 8.1 Правил регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до абз.1 п. 8.7 Правил встановлено, що світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.

Згідно п. 8.7.3. Правил сигнали світлофора мають такі значення: г) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух; є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху.

Вчинивши так, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 (д) Правил та своїми діями створював загрозу безпеці дорожнього руху.

Згідно з п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного проїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідник стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів (ч. 2 ст. 122 КУпАП).

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтава лейтенант поліції ОСОБА_3 притягнув позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. законно, оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

Суд критично оцінює твердження позивача про обставини вчиненого ним порушення Правил, які він викладає в позовній заяві та пояснення про що дає в суді, оскільки аналіз їх змісту свідчить про суперечливість з іншими доказами по справі, а сутність про алогічність, а тому не приймає до уваги, розцінюючи їх як такі, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - та кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розмішувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, відеозапис, який був зроблений відповідачем під час нагляду за дорожнім рухом і на якому зафіксовано факт правопорушення, є доказом у справі про адміністративне правопорушення та спростовує твердження позивача. Право на використання поліцейським нагрудної відеокамери передбачено пп. 2 п. 4.1 розділу IV Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 5 січня 2016 року за № 4/1.

Зазначеними правовими нормами встановлено перелік засобів доказування, які можуть застосовуватися у адміністративному процесі, за допомогою яких суд може встановити наявність чи відсутність певних обставин.

У даному випадку додана до постанови відеофіксація правопорушення, розцінюється судом як беззаперечний доказ вини позивача у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Суд вважає, що надані стороною відповідача докази, які були досліджені під час розгляду справи в суді, свідчать про вчинення позивачем інкримінованого йому порушення Правил та законності притягнення його відповідачкою до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення з дотриманням процесуальних процедур.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що нібито відповідачем при здійсненні процедури притягнення його до відповідальності були допущені порушення закону, на які він вказує, оскільки аналіз самого змісту, викладених ним порушень в інтерпретації правових норм позивачем, свідчить, на думку суду, про їх відсутність.

Надуманими та необґрунтованими суд розцінює доводи позивача про те, що спірна постанова винесена з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення без надання йому всіх необхідних і достатніх доказів, які б безперечно підтверджували факт вчинення ним правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу Ш Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року за № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 Інструкції).

Отже, справи щодо проїзду на заборонений сигнал світлофора розглядаються органами Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Щодо оскарження дій відповідача стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КупАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу суд зазначає наступне.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її субєктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак, обовязковою умовою здійснення такого захисту судом є обєктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Суд зазначає, що дії відповідача щодо накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих чинним законодавством, а тому не порушують прав позивача.

Суд також зазначає, що позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають, оскільки згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, є спором фізичної особи із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Отже, судом встановлено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та обґрунтовано підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, який накладено в межах санкції статті закону, а тому постанова про це є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 283, 284, 288 КУпАП, статтями 6, 10, 11, 12, 14, 70, 71, 99, 159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений 27 лютого 2017 року.

Суддя А. Г. Савченко