Справа № 308/11380/16-а
Суддя: Придачук О. А.
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого - судді Придачук О.А.

при секретарі - Бомбушкар В.П.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених коштів разової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених коштів разової допомоги.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до ст.ст. 5, 6 та 13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» йому згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 25 квітня 2016 р., як ветерану війни - учаснику бойових дій, інваліду 3 групи щорічно до 5-го травня повинна виплачуватися грошова допомога в розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Вихідним критерієм для розрахунку щорічної разової грошової допомоги, є мінімальна пенсія за віком, що відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 р., встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» виплата разової грошової допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту населення, яке є відповідачем за даним позовом. За запитом представника позивача від 19 вересня 2016 р. до відповідача щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за період 2014-2016 р.р., виявилося, що останній здійснив виплати в розмірі відповідно: за 2014 рік у сумі - 2020,0 грн.; 2015 рік - 2200,0 грн.; 2016 рік - 2310,0 грн., що значно менше ніж передбачено діючим на сьогодні законодавством. Виплата відповідачем проводилась на підставі постанов Кабінету міністрів України. Статтею 7 Законів України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 року та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 29.12.2014 року прожитковий мінімум у 2014 та 2015 роках встановлено для осіб, які втратили працездатність, 949,0 грн. (949x7x2=13286,00 гри.). Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року прожитковий мінімум у 2016 році встановлено для осіб, які втратили працездатність, 1130,0 грн. (1130x7=7910,00 грн.). Таким чином, виплата позивачу відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» за 2014-2016 р.р. має становити 21 196,00 грн.. Фактично виплачено 6520,0 грн., тобто не доплата з боку відповідача становить 14 676,00 грн. А тому просить суд визнати дії Управління праці та соціальної політики виконавчого комітету Ужгородської міської ради невиплати в період з 2014 по 2016 р.р. йому, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, інваліду 3 групи у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції від 25.12.1998 року, неправомірними, зобов'язати Управління праці та соціальної політики виконавчого комітету Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій, інваліду 3 групи за період з 2014 по 2016 р.р. в розмірі мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції від 25.12.1998 року, з урахуванням раніше виплаченої суми, тобто 14676,00 грн.

Також просив, поновити йому пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 2014-2016р.р., мотивувавши своє клопотання тим, що відповідач здійснював йому нарахування в 2014-2016р.р. самостійно. Він не є спеціалістом в області соціального захисту, не зобов»язаний проводити перевірку розрахунків відповідача, який є одним з державних органів, уповноважених на виконання функцій державного управління, і він не проводив таку перевірку. При цьому він вважав, що управління діє у відповідності до вимог законодавства. Крім того, управління здійснює всі виплати в цілому, без їх розмежування і йому не було достеменно відомо, яка сума виплачується йому в якості соціальної допомоги, як учаснику бойових дій. Про належній йому соціальні щорічні виплати в розмірі передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику бойових дій та інваліду 3-ї групи його повідомлено не було тому про факт порушення його прав йому стало відомо лише після отримання відповіді з Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради згідно запиту адвоката у 2016 році.

В судовому засіданні позивач просив суд визнати причини пропуску ним строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити строк, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки.

В матеріалах справи наявне письмове заперечення відповідача згідно якого відповідач просить залишити позов без розгляду у зв»язку з пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду. Також зазначає в запереченні зазначає, що разова грошова допомога до 05 травня була нарахована та виплачена відповідачу відповідно до чинного законодавства, а саме постанов КМ України, якими встановлено розміри та порядок виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій, інвалідам війни, учасникам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, та особам на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також жертвам нацистських переслідувань.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного.

Положеннями ст. 99 КАС визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що вищевказаний встановлений законом строк звернення до адміністративного суду позивачем пропущено.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Разом з тим ст. 102 КАС передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений і судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Суд вважає, що причини пропуску строку, вказані відповідачем, слід визнати поважними, а тому клопотання про поновлення такого строку слід задоволити.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом 3-ї групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні посвідченням серії НОМЕР_1, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Положення даної статті були змінені п.20 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», за яким: щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів Україи у межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 дану зміну визнано неконституційною, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

У 2009-2016 роках зміни до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не вносилися.

Тобто, діючою та чинною є редакція зазначеного Закону, відповідно до якої, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога, для інвалідів 3 групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи те, що позивач є інвалідом війни ІІІ групи, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Наділивши інвалідів війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є ветеранами війни, тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист ветеранів війни учасників бойових дій.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 надано тлумачення, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Верховний Суд України в постанові від 10 лютого 2016 року (справа №537/5837/14-а ), прийшов до висновку, що при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій необхідно керуватись частиною п'ятою статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою учаснику бойових дій передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п»яти мінімальних пенсій за віком, а не постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до статі 244-2 КАС України зазначена правова позиція ВСУ є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акту в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Керуючись принципом законності та виходячи із визначених у частині четвертій статті 9 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги ветеранам війни у 2014 - 2016 році слід застосовувати не постанови КМ України від 16.04.2014 року № 102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», від 21.03.2015 року № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», та від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як вбачається з відповіді Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради від 22.09.2016 року № 43/35.05-05, позивачу здійснено виплати в розмірі відповідно: за 2014 рік у сумі - 2020,0 грн.; 2015 рік - 2200,0 грн.; 2016 рік - 2310,0 грн., тобто у сумі, що є меншою за визначену Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Станом на 2014-2016 р.р., тобто на час виплати позивачу допомоги, діяли якпостанови КМ України від 16.04.2014 року № 102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», від 21.03.2015 року № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», та від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», так і норма ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», якою встановлено, що до 5 травня інвалідам війни ІІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, при цьому дію цієї норми зупинено не було та іншими Законами, зокрема і Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», інший порядок її застосування, в частині розміру допомоги, визначено не було.

За таких обставин, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, суд вважає, що при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме норма ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанови КМ України від 16.04.2014 року № 102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», від 21.03.2015 року № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», та від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виплативши у 2014-2016 р.р. позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі, що визначений вищезазначеними постановами, відповідач діяв всупереч нормам закону, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Задоволення позову в цій частині є достатнім заходом відновлення прав позивача. Тому у задоволенні позову в частині зазначення суми недоплачених коштів немає підстав.

На підставі наведеного, керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. ст. 8, 22, 58, 64 Конституції України, ст. ст. 2, 8, 9, 17,18, 69-71, 94, 97, 99, 159, 160, 163, 185, 186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 процесуальний строк, встановлений законом, для звернення до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених коштів разової допомоги.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених коштів разової допомоги - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціальної політики виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо невиплати в період з 2014 по 2016 роки ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 25.12.1998 року.

Зобов»язати Управління праці та соціальної політики виконавчого комітету Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни 3 групи за період з 2014 по 2016 роки в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії ї соціального захисту» в редакції від 25.12.1998 року, з урахуванням раніше виплаченої суми.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А.Придачук