Справа № 816/1778/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

21 лютого 2017 рокум. ПолтаваСправа № 816/1778/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідача приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області
третя особа: про ОСОБА_3 скасування рішень

В С Т А Н О В И В:

10.10.2016 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області (надалі - відповідач), третя особа: ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, третя особа) про скасування рішень, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О.Е., індексний номер 19469769 від 19.02.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О.Е., індексний номер 18894196 від 27.01.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 провадження у справі відкрито, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У ході судового розгляду справи третьою особою заявлено клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні позивач та представник позивача заперечували проти задоволення заявленого клопотання.

Третя особа та її представник підтримали заявлене клопотання.

Заслухавши пояснення позивача, третьої особи та їх представників, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог статті 4 цього Кодексу правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. У деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 належного йому майна.

Відповідач рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: №18894196 від 27.01.2015 провів державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 №19469769 від 19.02.2015 провів державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Підставою для прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень слугували договори купівлі-продажу від 27.01.2015 та від 19.02.2015, укладені між ОСОБА_3 (покупець) та ОСОБА_7 (продавець).

За твердженням ОСОБА_1, відповідач всупереч закону та без належних на те підстав здійснив державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3, за договорами купівлі-продажу від 27.01.2015 та від 19.02.2015, оскільки рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18.06.2014 скасовано рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 21.11.2013, яким було визнано за ОСОБА_7 право власності на домоволодіння, а саме: житловий будинок літ."Ж,ж" по АДРЕСА_1 У зв'язку з чим, за доводами позивача, ОСОБА_7 станом на дату укладання договорів купівлі-продажу та на дату проведення державної реєстрації не був законним власником майна.

З рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22.08.2016 у справі №537/3606/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, вбачається, що колегія суддів судової палати у цивільних справах дійшла висновку про те, що ОСОБА_1, як спадкоємець ОСОБА_6, має право на витребування майна в успадкованій частині за віндикаційним позовом. Крім того, вказаним судовим рішенням відмовлено в задоволенні позову в частині визнання договорів купівлі-продажу від 27.01.2015 та від 19.02.2015 недійсними (а.с.17-19).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, Апеляційний суд Полтавської області роз'яснив ОСОБА_1 про можливість захисту свого порушеного права шляхом звернення до суду з віндикаційним позовом. При цьому колегія суддів вирішила витребувати у ОСОБА_3 із незаконного володіння 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна слідує, що за ОСОБА_3 зареєстровано: 19.02.2015 1/2 частку власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та 27.01.2015 1/2 частку власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.22).

Отже, вирішуючи питання про правомірність рішень приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопа О.Е. №19469769 від 19.02.2015 та №18894196 від 27.01.2015, суд зобов'язаний перевірити законність підстав набуття права власності на майно, наявність права на оскарження цих рішень з огляду на частку в праві власності позивача та третьої особи: житловий будинок по АДРЕСА_1, яке позивачем фактично оспорюється.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, у цьому випадку, фактично існує спір про право, який має цивільно-правову природу та з огляду на суб'єктний склад учасників спору може бути вирішений судом в порядку цивільного - процесуального судочинства.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 14.06.2016 у справі № 21-41а16.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що цей адміністративний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України, натомість може бути розглянутий місцевим загальним судом згідно з нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 157, статтями 158, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, третя особа: ОСОБА_3 про скасування рішень закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до місцевого загального суду із відповідним позовом у порядку, встановленому цивільним судочинством.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 27.02.2017.

Суддя Т.С. Канигіна