Справа № 812/267/16
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року справа №812/267/16

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року у справі № 812/267/16 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання незаконним звільнення, скасування наказів в частині, поновлення на посаді, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 30.03.2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом (який було уточнено), в якому просив суд: визнати його звільнення з посади начальника УФЗБО - головного бухгалтера Головного управління Національної поліції в Луганській області на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (за прогул) незаконним; скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Луганській області від 22.01.2016 року № 28 о/с в частині його звільнення з посади начальника УФЗБО - головного бухгалтера Головного управління Національної поліції в Луганській області; скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Луганській області від 04.03.2016 року № 131 о/с, яким було внесені зміни в наказ Головного управління Національної поліції в Луганській області від 22.01.2016 року № 28 о/с в частині зміни дати звільнення; поновити його на роботі в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області на посаді начальника УФЗБО - головного бухгалтера Головного управління Національної поліції в Луганській області з 22.01.2016 року; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12107,40 гривень.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року у справі № 812/267/16 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись з даною постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

Позивач в своїй апеляційній скарзі просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що на підставі наказу від 08.12.2015 року № 159 «Про призначення та проведення службового розслідування за фактом отриманої інформації щодо неналежного розподілу канцелярських товарів в ГУНП в Луганській області» у грудні 2015 року розпочато службове розслідування. На період розслідування його відсторонено від виконання службових повноважень відповідно до наказу від 10.12.2015 року № 183 «Про відсторонення від виконання посадових обов'язків та покладення тимчасового виконання обов'язків». На час відсторонення від виконання посадових обов'язків т.в.о. начальника УФЗБО призначена ОСОБА_4 провідний спеціаліст УФЗБО ГУНП в Луганській області, яка відповідно до розпорядження начальника ГУНП повинна була знаходитись в каб. 305 м. Сєвєродонецьк проспект Центральний, 17. Начальником УКЗ ГУ НП в Луганській області ОСОБА_6 йому було доведено розпорядження начальника головного управління НП про недопустимість знаходження позивача у каб. 305, щоб не заважати розслідуванню.

Апелянт зазначає, що під час свого відсторонення він виходив на службу та у зв'язку з тим, що йому не було надано нове робоче місце (забезпечення нормальних умов праці передбаченого законодавством України), він протягом дня, як і раніше не тільки знаходився у будівлі за адресою м. Сєвєродонецьк проспект Центральний, 17, а і за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 6а, вул. Партизанська 16, вул. Партизанська, 25 та інших приміщеннях служб ГУ НП України в Луганській області, які розташовані у різних орендованих приміщеннях м. Сєвєродонецька. Крім того, як член ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області він навідувався до ГУ Державної казначейської служби у Луганській області та інших державних та комунальних служб. Про відсутність постійного робочого міста було відомо керівництву ГУ НП в Луганській області та начальнику УКЗ ще з 10.12.2015 року.

Повторно його було відсторонено з 29.12.2015 року на час проведення службового розслідування від виконання посадових обов'язків, на підставі наказу ГУ НП в Луганській області від 29.12.2015 року № 305 «Про відсторонення від виконання посадових обов'язків та покладання тимчасового виконання обов'язків». Розпорядження постійно находитись у каб. 305 м. Сєвєродонецьк, проспект Центральний, 17, або в якомусь іншому місті, до нього керівництвом ГУ НП в Луганській області не доводилось.

Факт виходу на службу 04.01.2016 року, 05.01.2016 року та 08.01.2015 року (дати коли були складені акти невиходу на службу) в приміщення, орендовані ГУ НП в Луганській області, підтвердили у суді свідки начальник УЛМТЗ полковник ГУ НП в Луганській області ОСОБА_7 та начальник відділення забезпечення автотранспортом при ГУ НП в Луганській області полковник ОСОБА_8 Апелянт вважає, що в своїх поясненнях він надав суду вичерпну інформацію про місце свого перебування у ці дні. Однак, вона не була врахована суддею.

Крім того, запис від 05.01.2016 року у амбулаторній карті поліклініки МВСУ в Луганській області також суддею не враховано.

Відповідачем на адресу суду надіслано письмові заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, та підтримав доводи своїх заперечень.

Позивач в судове засідання не з'явився. Засобами електронного зв'язку надав заяву про розгляд справи за його відсутності (том 2 а.с. 188-189).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_3 з 07.11.2015 року працював на посаді начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера, якому присвоєно 9 ранг державного службовця, 02.09.1997 року прийняв присягу державного службовця (том 1 а. с. 12).

Наказом від 10.12.2015 року № 183 «Про відсторонення від виконання посадових обов'язків та покладення тимчасового виконання обов'язків» наказано з 10.12.2015 року на час проведення службового розслідування відсторонити від виконання посадових обов'язків начальника УФЗБО ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 На час проведення службового розслідування т.в.о начальника УФЗБО ГУНП в Луганській області покласти на ОСОБА_4, провідного спеціаліста УФЗБО ГУНП в Луганській області. Позивача ознайомлено з даним наказом 14.12.2015 року. (том 1 а. с. 13).

Наказом від 29.12.2015 року № 305 «Про відсторонення від виконання посадових обов'язків та покладення тимчасового виконання обов'язків» наказано з 29.12.2015 року на час проведення службового розслідування відсторонити від виконання посадових обов'язків начальника УФЗБО в Луганській області ОСОБА_3 На час проведення службового розслідування т.в.о начальника УФЗБО в Луганській області покласти на ОСОБА_4, провідного спеціаліста УФЗБО ГУНП в Луганській області (том 1 а. с. 14).

04.01.2016 року комісією складено акт за фактом невиходу на службу 04 січня 2016 року начальника УФЗБО головного бухгалтера ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 (том 1 а. с. 60).

05.01.2016 року комісією складено акт за фактом невиходу на службу 05 січня 2016 року начальника УФЗБО головного бухгалтера ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 (том 1 а. с. 61).

06.01.2016 року комісією складено акт про відмову від надання пояснень, в тому числі щодо причин невиходу на службу 04.01.2016 року та 05.01.2016 року. ОСОБА_3, посилаючись на ст. 63 Конституції України, категорично відмовився від надання будь-яких пояснень, що підтверджується поясненнями від 06.01.2016 року (том 1 а. с. 63, 64).

08.01.2016 року комісією складено акт за фактом невиходу на службу 08 січня 2016 року начальника УФЗБО - головного бухгалтера ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 (том 1 а. с. 62).

Заступником начальника управління - начальника відділу УКЗ ГУНП в Луганській області капітаном поліції ОСОБА_9 складено рапорт начальнику ГУНП в Луганській області полковнику поліції ОСОБА_10, яким докладено, що начальник УФЗБО - головний бухгалтер ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 був відсутній на службі 04, 05 та 08 січня 2016 року (том 1 а. с. 65).

Наказом від 11.01.2016 року № 38 «Про призначення та проведення службового розслідування за фактом невиходу на службу начальника УФЗБО - головного бухгалтера ГУНП в Луганській області ОСОБА_3.» призначено службове розслідування за вказаним фактом (том 1 а. с. 66).

12.01.2016 року позивач надав пояснення та зазначив, що відповідно до розпорядження керівництва ГУНП в Луганській області ОСОБА_4 зайняла його робоче місце та не було надано нового робочого місця, у зв'язку з чим він виходив 04, 05, 08 січня 2016 року на роботу та знаходився у приміщеннях ГУНП в Луганській області. З відома керівництва проходив обслідування стану здоров'я. Також додатково пояснив, що йому не надані нормативні документи, які б зобов'язували у період проведення службового розслідування з відстороненням від виконання посадових обов'язків знаходитися у каб. 305 (том 1 а. с. 67-68).

13 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до начальника ГУПН в Луганській області з заявою про надання копій наказу від 11.01.2016 року № 38, актів невиходу на службу від 04, 05, 08 січня 2016 року та рапорту капітана поліції ОСОБА_9 та інших документів, які є у справі (том 1 а. с. 16).

16.01.2016 року позивачем направлено до Начальника ГУПН в Луганській області заяву, в якій зазначив, що ОСОБА_4 зайняла його робоче місце у каб. 305 вул. Енергетиків 17, посилаючись на рішення керівництва ГУ НП в Луганській області. У зв'язку з тим, що йому не було надано нове робоче місце (забезпечення нормальних умов праці передбачено законодавством України) він виходив на роботу (у тому числі 04, 05, 08 січня 2016 року) та дотримувався службового розпорядку, і знаходився у приміщеннях ГУ НП в Луганській області, у т.ч. вул. Енергетиків 17, вул. Енергетиків 8, вул. Партизанська 25, вул. Партизанська 16, відвідував поліклініку МВСУ в Луганській області, заходив до фахівців Головного управління Державного казначейства в Луганській області. 12.01.2016 року його ознайомлено з наказом ГУ НП в Луганській області від 11.01.2016 року № 38 та актами про невихід на службу 04.01.2016 року, 05.01.2016 року, 08.01.2016 року, однак копії не надані.

Наказом ГУ НП в Луганській області від 11.01.2016 року № 38 відповідно до "Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", затвердженого постановою КМУ від 13.06.2000 року № 950, призначена комісія, до складу якої входить в.т.о. начальника УФЗБО ОСОБА_4, однак відповідно до п. 3 постанови до участі у проведенні службового розслідування не повинні залучатися посадові особи органу державної влади, якщо обставини свідчать про їх особисту заінтересованість у результатах розслідування. Також, його номер мобільного телефону не змінювався і був відомий, як фахівцям УФЗБО, так і членам комісії, яка «зафіксувала» факт невиходу на роботу 04, 05, 08 січня 2016 року. У ці дні йому не телефонували та не повідомляли про необхідність присутності у каб. 305 вул. Енергетиків, 17. Крім того, повідомив, що його не ознайомлювали з колективним договором ГУ НП в Луганській області та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Просив розглянути питання щодо законності та правомірності проведення службового розслідування, яке проводилось відповідно до наказу ГУ НП в Луганській області від 11.01.2016 року № 38 (том 1 а. с. 15).

На запит № 8/111/19-1-2016 від 06.01.2016 року від начальника ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» надійшов лист від 06.01.2016 року № 55/33-2, яким повідомлено, що у період з 29.12.2015 року по теперішній час начальник УФЗБО - головний бухгалтер ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 за медичною допомогою у лікарню ДУ ТМО МВС України по Луганській області не звертався (том 1 а.с. 74, 75).

На запит № 15/111/19-1-2016 від 11.01.2016 року від начальника ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» надійшов лист від 12.01.2016 року № 55/33-8, яким повідомлено, що начальник УФЗБО - головний бухгалтер ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 з 12.01.2016 року перебуває на лікуванні у лікарні ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» (том 1 а.с. 76, 77).

На запит № 33/111/19-1-2016 від 20.01.2016 року від начальника ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» надійшов лист від 21.01.2016 року № 55/33-26, яким повідомлено, що начальник УФЗБО - головний бухгалтер ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 перебував на лікуванні у лікарні ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» з 12.01.2016 року по 21.01.2016 року. Лікарняний закрито 21.01.2016 року (том 1 а.с. 78).

Від головного лікаря Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» надійшов лист від 11.01.2016 року № 18, яким повідомлено, що за медичною допомогою до КУ СМБЛ у період з 29.12.2015 року по дату надання відповіді позивач не звертався, на лікуванні не перебуває (том 1 а. с. 79).

13 січня 2016 року відповідачем було складено акт про результати проведення службового розслідування за фактом не виходу на службу начальника УФЗБО - головного бухгалтера ГУНП в Луганській області ОСОБА_3, в якому зазначено, що за особисту недисциплінованість, грубе порушення та ігнорування вимог Закону України «Про державну службу», Кодексу Законів про працю України, Присяги Державного службовця, що виразилося у невиході ОСОБА_3 на службу без поважних причин 04, 05 та 08.01.2016 року, клопотати перед керівництвом ГУНП в Луганській області про звільнення начальника УФЗБО - головного бухгалтера ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 за п. 4 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (том 1 а. с. 83-86).

13.01.2016 року складено акт про відмову ОСОБА_3 від підписання акту службового розслідування (том 1 а. с. 81).

13.01.2016 року складено акт про відсутність письмових зауважень ОСОБА_3 на акт службового розслідування (том 1 а. с. 82).

Відповідно до витягу з наказу від 22.01.2016 року № 28 о/с звільнено ОСОБА_3, державного службовця 9-го рангу, начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Головного управління Національної поліції в Луганській області за п. 4 ст. 40 (за прогул) КЗпП України. Підстава - акт про результати проведення службового розслідування від 13.01.2016 року (том 1 а.с. 90).

ОСОБА_3 за місцем його проживання було направлено рекомендований лист з повідомленням про його звільнення та повідомлено про необхідність прибути до Управління кадрового забезпечення для отримання витягу з наказу про звільнення та трудової книжки (том 1 а.с. 87).

05.02.2016 року позивач звернувся до начальника ГУ НП у Луганській області з заявою, в якій просив оплатити йому період тимчасової непрацездатності з 22.01.2016 року по 05.02.2016 року, згідно з листком непрацездатності АГТ 237847 (том 1 а.с. 89).

Наказом ГУНП від 04.03.2016 року № 131 о/с були внесені зміни до наказу ГУНП від 22.01.2016 року № 28 о/с в частині зміни дати звільнення ОСОБА_3, а саме: позивач вважається звільненим з 06.02.2016 року (том 1 а. с. 91).

Довідкою від 16.05.2016 року № 507/111/22-2016 підтверджено, що ОСОБА_3 на підставі листа непрацездатності серія АГТ № 237847 був сплачений період непрацездатності з 22.01.2016 року по 05.02.2016 року (том 1 а. с. 92).

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог правомірним, та зазначає, що судом повно встановлено обставини справи і вірно застосовано норми матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником органу державної влади (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

Пунктом 3 Порядку визначено, що рішенням щодо проведення службового розслідування визначається голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, мета і дата початку та закінчення службового розслідування. Термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Період проведення службового розслідування не включає час тимчасової втрати працездатності особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться таке розслідування, час її перебування у

відпустці або службовому відрядженні чи відсутності з інших причин, час отримання інформації, що стосується предмета службового розслідування, від установ, підприємств, організацій інших держав, а також час ознайомлення такою особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та керівником органу, в якому вона працює, з актом службового розслідування.

До участі у проведенні службового розслідування не повинні залучатися посадові особи органу державної влади, якщо обставини свідчать про їх особисту заінтересованість у результатах розслідування.

Службове розслідування проводиться з відстороненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу державної влади, в якому працює особа (пункт 4).

Відповідно до п. 5 Порядку, керівник органу державної влади (посадова особа), за рішенням якого затверджено склад комісії з проведення службового розслідування, контролює роботу цієї комісії і у разі потреби дає обов'язкові для виконання доручення.

Пунктом 6 Порядку визначено, що члени комісії з проведення службового розслідування несуть персональну відповідальність згідно із законодавством за повноту, всебічність і об'єктивність висновків службового розслідування та нерозголошення інформації, що стосується цього розслідування.

Пунктом 7 Порядку визначено, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: 1) отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; 2) надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; 3) звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; 4) подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; 5) звертатися з обґрунтованим клопотанням у письмовій формі до керівника органу державної влади, який приймає рішення щодо складу комісії з проведення службового розслідування, про виведення з її складу осіб, які особисто заінтересовані в результатах такого розслідування. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно із п. 7 Порядку, за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань); заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення; висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру; обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування до відповідальності, комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до п. 9 Порядку акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, в одному примірнику.

Перед поданням на розгляд з актом службового розслідування ознайомлюються особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, та керівник органу, в якому вона працює.

Про дату і місце ознайомлення з актом службового розслідування зазначені особи повідомляються за день до його проведення.

Під час ознайомлення з актом службового розслідування зазначені особи можуть висловити свої зауваження, які додаються до акта.

У разі коли під час ознайомлення з актом службового розслідування до нього не висловлені зауваження або зазначені особи не прибули у визначений для ознайомлення час без поважних причин та не повідомили комісії про причини своєї відсутності у день ознайомлення, акт службового розслідування вважається таким, що не має зауважень, про що складається відповідний акт, який додається до акта службового розслідування.

Особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, повинна підписати акт службового розслідування, а у разі відмови її підписати члени комісії складають відповідний акт, який додається до акта службового розслідування.

У разі відсутності під час підписання акта службового розслідування члена комісії причина його відсутності зазначається в акті.

Знімати копії з акта службового розслідування до подання його на розгляд керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, забороняється.

Пунктом 10 Порядку визначено, що за результатами розгляду керівник органу державної влади (посадова особа), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, приймає в десятиденний термін з дати надходження акта службового розслідування відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування. За матеріалами службового розслідування особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством.

Відповідно до статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Статтею 30 КЗпП України визначено, що працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу», (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 3723-XII), визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Статтею 5 Закону № 3723-XII встановлено, що державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Частиною 2 статті 9 Закону № 3723-XII передбачено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Статтею 10 Закону № 3723-XII визначені основні обов'язки державних службовців, до яких віднесені: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Статтею 14 Закону № 3723-XII визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Для окремих категорій державних службовців законом можуть бути визначені особливості визнання дисциплінарного проступку підставою для припинення державної служби.

Статтею 38 Закону № 3723-XII визначено, що особи, винні у порушенні законодавства про державну службу, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із чинним законодавством.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач з 14.12.2015 року знав про своє відсторонення від виконання посадових обов'язків начальника УФЗБО ГУНП в Луганській області та покладення на ОСОБА_4 на час проведення службового розслідування обов'язків т.в.о начальника УФЗБО ГУНП в Луганській області.

Крім того, колегія суддів погоджується з тим, що позивач не був відсторонений від роботи в порядку ст. 46 Кодексу законів про працю України. А тому він не звільнявся від обов'язку прибути на робоче місце та виконувати роботу згідно розпоряджень т.в.о начальника ОСОБА_4 в Луганській області.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач в період з 14.12.2015 року по 16.01.2016 року ніяким чином не повідомляв керівництво ГУ НП в Луганській області про незабезпечення його робочим місцем в приміщенні УФЗБО у каб. 305 вул. Енергетиків 17, м. Сєвєродонецька.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач лише 16.01.2016 року (отримано відповідачем 19.01.2016 року) звернувся до керівництва з письмовими зауваженнями відносно проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять, відносно не забезпечення його робочим місцем на час відсторонення від виконання посадових обов'язків начальника УФЗБО ГУНП в Луганській області (том 1 а.с. 15).

Колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції, що позивач відповідно до ст. ст. 3, 5, 10 Закону № 3723-XII не виконував своїх обов'язків щодо прибуття на робоче місце та належне виконання своїх службових обов'язків.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на ту обставину, що відповідач повинен був надати нормативні документи, які б зобов'язували у період проведення службового розслідування з відстороненням від виконання посадових обов'язків знаходитися у каб. 305.

Колегія суддів вважає такий довід необґрунтованим, оскільки чинним на момент спірних правовідносин законодавством такий обов'язок був не визначений та не передбачений.

Доводи позивача відносно того, що йому не телефонували з місця роботи є недоведеними, оскільки судом першої інстанції в судовому засіданні було встановлено, що представниками відповідача приймалися спроби додзвонитися на його адресу.

Також, діюче законодавство не визначає обов'язку роботодавця при даних спірних правовідносинах в телефонному режимі встановлювати місце знаходження працівника.

Що стосується посилання позивача на те, що його не ознайомлювали з колективним договором ГУ НП в Луганській області та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Головне управління Національної поліції в Луганській області було створене 07.11.2015 року.

Відповідно до абз. 7 ст. 17 Кодексу законів про працю України на новоствореному підприємстві, в установі, організації колективний договір укладається за ініціативою однієї із сторін у тримісячний строк після реєстрації підприємства, установи, організації, якщо законодавством передбачено реєстрацію, або після рішення про заснування підприємства, установи, організації, якщо не передбачено їх реєстрацію.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що спірні правовідносини відбувалися протягом двох місяців після реєстрації ГУ НП в Луганській області, тобто в межах тримісячного строку, передбаченого ч. 7 ст. 17 КЗпП України.

Під час судового розгляду, представник відповідача повідомив, що відповідно до положень ст. 29 КЗпП України позивачу до початку роботи за укладеним трудовим договором були роз'яснені його права і обов'язки, забезпечено робоче місце.

Згідно із ст. 30 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження позивача щодо поважності причин відсутності на робочому місці, оскільки останній знаходився в інших приміщеннях ГУНП в Луганській області, є безпідставними, оскільки позивачем не було вжито відповідних дій щодо повідомлення керівництва про своє місцезнаходження. Пояснення свідків з цього питання є об'єктивними і узгоджуються з іншими матеріалами справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року у справі № 812/267/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 27 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко