Справа № 705/575/17
Суддя: Коваль А. Б.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №705/575/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2017 Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Коваль А.Б., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

До Уманського міськрайонного суду як до адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги. Позивач зазначила, що з 02 серпня 1999 року по 02 вересня 2013 року проходила службу в управлінні Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області, яке являлось структурним підрозділом Державної пенітенціарної служби України. Відповідно до наказу № 168 о/с від 02.09.2013 р. її було звільнено зі служби за п. 64 пп. "б" «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (через хворобу). За результатами проходження військово-лікарської комісії (свідоцтво про хворобу № 341 від 10.07.2013 р.) та відповідно до висновку обласної №1 МСЕК КЗ «ЧОЦ МСЕ» (м. Черкаси, вул. Енгельса,9) від 02.09.2013 року, було встановлено, що її захворювання пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ України і встановлено 3 групу інвалідності. Відповідно до "Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 позивачеві було виплачено одноразову грошову допомогу навесні 2014 року. Враховуючи, що на той час стан здоров'я позивача погіршувався, 3 групу інвалідності їй було надано до 30.09.2016 року, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1. Також, було рекомендовано по закінченню даного терміну провести повторну медичну комісію (МСЕК), яку позивач пройшла 06.10.2016 р. Відповідно до вказаних рекомендацій в Індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 723 від 02.09.2013 року, позивач пройшла повторну медичну комісію (МСЕК) у вказані терміни, за результатами якої їй було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 75%, що підтверджується довідкою серії 12 ААА № 022703 від 06.10.2016 р. та встановлено другу групу інвалідності з 30.09.2016 р., з причин захворювання пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісію серії 12 ААА № 530453 від 06.10.2016 року.

В установленому порядку восени 2016 року позивач звернулася з заявою до управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області з проханням виплатити їй одноразову грошову допомогу, передбачену законодавством України відповідно до її випадку. 01 грудня 2016 року відповідно до витягу з протоколу № 1 -16, комісією управління Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у виплаті одноразової грошової допомоги управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області ( в подальшому - Комісія), їй було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції ».

Вважає, що Комісією невірно застосовано до неї вимоги п. 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», так як вперше групу інвалідності у неї було встановлено 02.09.2013 року, на той час діяв "Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007р., у якому були відсутні будь-які часові обмеження щодо термінів, які давали право на виплату грошової допомоги після повторного огляду та встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності. Тобто, станом на 02.09.2013 року, коли позивачеві призначалась третя група інвалідності терміном на три роки, по її закінчені, у разі повторного огляду та встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, позивач мала право на отримання одноразової грошової допомоги. Вимоги п. 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21.10.2015 року № 850, щодо дворічного терміну проведення повторного огляду, різко погіршують її становище і якби вказані вимоги були їй відомі 02.09.2013 року, то позивачеві було б призначено третю групу інвалідності терміном не більше, ніж на два роки, з правом повторного огляду, для захисту її прав в майбутньому, однак цього не можливо було передбачити, і третю групу інвалідності позивачеві було призначено терміном на 3 роки.

Таким чином, Відповідач зобов'язаний виплатити їй одноразову грошову допомогу у розмірах, передбачених Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» з урахуванням раніше виплаченої суми.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ст. 1 Коституції України вказує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, за яким Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до вимог ст. 22 Конституції України: права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Частина 2ст.19 Конституції України зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено). Згідно ч. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань. Відповідно до п.2,3 ст.15 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". Відповідно до Положення про Державну пенітенціарну службу України затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 225, Державна пенітенціарна служба України (ДПтСУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції і який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. ДПтС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2016 року № 343 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції » ліквідовано Державну пенітенціарну службу та покладено на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації; п. 2 вказаної Постанови установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної пенітенціарної служби, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації; п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2016 року № 348 « Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції » ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби; п. 2 вказаної Постанови утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції - міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації; п. 3. Постанови установлено, що міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби, які ліквідуються: при цьому Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (м. Київ), є правонаступником: управління Державної пенітенціарної служби в Житомирській області; управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області; управління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області; управління Державної пенітенціарної служби в Чернігівській області. Розпорядженням Кабінету Міністрів від 22 вересня 2016 року № 697 -р «Питання Міністерства юстиції» Державна пенітенціарна служба України як центральний орган виконавчої влади з 30 вересня 2016 року припинила виконання покладених на неї функцій та повноважень з передачею їх до Міністерства юстиції України. Таким чином на даний час правонаступником управління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області є Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Просить визнати протиправною відмову комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до протоколу № 1-16 від 01.12.2016 року, зобов'язати Відповідача - Центральне міжрегіональне управління з питань виконання покарань та пробації, ЄДРПОУ 4086732, нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015,з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою судді від 08 лютого 2017 року відкрито скорочене провадження у справі за вказаним адміністративним позовом.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якій вважає, що позов не може бути задоволений. Свою позицію обґрунтовує тим, що згідно п.4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21.10.2015 року за № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», що « Якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми», що не було виконано Позивачем, так як повторне звернення про збільшення одноразової грошової допомоги надійшло більше ніж через 3-й роки. Даний порядок являється законним так як не оскаржений та не відмінений в встановленому порядку згідно чинного законодавства України, був офіційно опублікований в засобах масової інформації та був загальнодоступним для громадян України, тому це не могло вплинути на інформованість Позивача з даними змінами в Законодавстві України.

Згідно п.3 даного Порядку, грошова допомога призначається і виплачується у разі: «Установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ». В даному випадку у Позивача захворювання загального характеру, а не внаслідок контузій, травм або каліцтва, та на момент виходу на пенсію СМЕК визнав її інвалідом 3-ї групи внаслідок втрати працездатності при проходженні служби, на підставі чого вона отримала одноразову грошову допомогу в розмірі 18 135,00 грн. З того часу пройшло більше трьох років, під час якого Позивач не проходив службу, з чого виходить, що відсутній причинний зв'язок між погіршенням здоров'я Позивача та призначенням 2-ї групи інвалідності з службою в управлінні Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області, так як проходження служби не пов'язане з шкідливими умовами, які можуть зашкодити здоров'ю працівника.

Посилання Позивача на Постанову Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції», також не являється підставою для повторної виплати грошової допомоги, так як в ч.4 даного Порядку сказано, що: «Одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: 2) установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю».

Відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Суддею встановлено, що згідно наказу №168 о/с від 2 вересня 2013 року ОСОБА_1, яка перебувала на посаді інспектора Уманського районного підрозділу Уманського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області, була звільнена у запас Збройних сил України за п.64 «б» (через хворобу). Підставою для звільнення слугувало, у т.ч., свідоцтво про хворобу ВЛК УМВС України в Черкаській області №341 від 10.07.2013 року.

Згідно свідоцтва про хворобу №341 від 10 липня 2013 року військово-лікарська комісія УМВС України в Черкаській області здійснила медичний огляд ОСОБА_1, і встановила останній діагноз захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

5 листопада 2013 року позивачеві було видане пенсійне посвідчення НОМЕР_2 (бланк серії НОМЕР_3), в якому зазначено, що позивачеві призначено пенсію по інвалідності 3 групи, термін дії свідоцтва - до 30 вересня 2016 року.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №530453 від 6 жовтня 2016 року ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності з 30.09.2016 року безтерміново. Причина інвалідності: захворювання, пов'язане з проходженням служби в ОВС.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №022703 від 6 жовтня 2016 року, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 становить 75 відсотків.

1 листопада 2016 року позивачеві було видане пенсійне посвідчення НОМЕР_2 (бланк серії НОМЕР_4), в якому зазначено, що позивачеві призначено пенсію по інвалідності 2 групи, термін дії свідоцтва - довічно.

Згідно протоколу №1-16 засідання комісії управління Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до п.4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.10.2015 року №850.

У відповідності до вимог ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (в редакції, що діяла на час звільнення позивача) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови

проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Згідно ч.6 статті 23 Закону України «Про міліцію» (в редакції, яка діяла на час звільнення позивача) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного

працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але

внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом

Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до

законодавства.

Постановою Кабінету міністрів України №707 від 12.05.2007 року був затверджений Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції. Пунктом 1 вказаного Порядку врегульовано, що одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога)

виплачується у разі: 2) установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

В даному випадку Порядок, затверджений Постановою КМУ №707 від 12.05.2007 року, не передбачав зміни розміру одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності в подальшому.

Посилання позивача на положення Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21.10.2015 року за № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», безпідставне, так як згідно ч.2 вказаної постанови КМУ установлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 р. № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. № 707.

При зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору як інвалід 2 групи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 17, 19, 71, 94, 99, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 183-2 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги.

На постанову може бути подана апеляція до Київського апеляційного адміністративного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з одночасним направленням її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: А.Б. Коваль