Справа № 826/213/16
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/213/16 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Еталон Ессет Менеджмент» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Еталон Ессет Менеджмент» до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною письмової податкової консультації,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Еталон Ессет Менеджмент» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про визнання недійсною письмової податкової консультації, наданої листом № 26223/6/99-99-19-0215 від 08.12.2015 року та зобов'язання Державну фіскальну службу України надати позивачу індивідуальну податкову консультацію з урахуванням висновків суду, а також надати звіт про виконання постанови суду.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 28 листопада 2016 року адміністративний позов залишив без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції матеріальних та процесуальних норм.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

04.09.2015 року, позивач, в порядку ст. 52 Податкового кодексу України, звернувся до ДФС України із запитом № 1203 про надання письмової податкової консультації стосовно практичного застосування пп. 136.1.9. п.136.1. ст. 36 Податкового кодексу України. В даному запиті позивач просив відповідача надати у письмовій формі податкову консультацію, яка б підтверджувала, що в період дії пп. 136.1.9 п. 136.1 ст. 136 Податкового кодексу України (03 серпня 2013 року по 31 грудня 2014 року) не потрібно було включати до об'єкта оподаткування суми коштів спільного інвестування, а саме коштів, залучених від інвесторів інститутів спільного інвестування, доходи від проведення операцій з активами таких інститутів та доходи, нараховані за активами зазначених інститутів, в тому числі доходів, отриманих у вигляді процентів.

Своє звернення позивач мотивував тим, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» № 1621-VII від 31.07.2014 року було внесено зміни, зокрема до пп. 136.1.9. п. 136.1. ст. 36 Податкового кодексу, який доповнено словами «крім доходів отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами», у зв'язку з чим у позивача виникло двояке розуміння даної норми.

Відповідач своїм листом № 25223/6/99-99-19-02-02-15 від 08.12.2015 року надав податкову консультацію, в якій роз'яснив наступне… «беручи до уваги аналіз норм чинного законодавства та встановлення підпунктом 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Кодексу порядку оподаткування активів інститутів спільного інвестування та активів фондів операцій з нерухомістю, починаючи з 03 серпня 2014 року, при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств враховуються доходи у вигляді процентів, нарахованих за активами інститутів спільного інвестування та за активами фондів операцій з нерухомістю».

Не погоджуючись з такими висновками податкового органу, які були викладені в листі - відповіді, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Статтями 52 та 53 Податкового кодексу України регламентовані порядок надання та наслідки застосування податкових консультацій.

Наслідком застосування податкової консультації згідно п. 53.1 ст. 53 Податкового кодексу України є те, що платника податку не може бути притягнуто до відповідальності, якщо він діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація була змінена або скасована.

З системного аналізу норм чинного податкового законодавства убачається, що підставою для визнання недійсною податкової консультації, законодавець чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Відповідно до статті 136.1.9 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на 03.08.2013 року) для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи суми коштів спільного інвестування, а саме коштів, залучених від інвесторів інститутів спільного інвестування, доходи від проведення операцій з активами таких інститутів та доходи, нараховані за активами зазначених інститутів, а також кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від проведення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону.

Поряд з цим, встановлено, що Законом України № 1621-VII від 31 липня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» внесено зміни, зокрема, до підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України, який доповнено словами «крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами».

П. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5080-VІ «Про інститути спільного інвестування» (далі - Закон № 5080) визначено, що активи інституту спільного інвестування - це сформована за рахунок коштів спільного інвестування сукупність майна, корпоративних прав, майнових прав і вимог та інших активів, передбачених законами та нормативно-правовими актами Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Кошти спільного інвестування - кошти, внесені засновниками корпоративного фонду, кошти та у передбачених цим Законом випадках інші активи, залучені від учасників інституту спільного інвестування, доходи від здійснення операцій з активами інституту спільного інвестування, доходи, нараховані за активами інституту спільного інвестування, та інші доходи від діяльності інституту спільного інвестування (відсотки за позиками, орендні (лізингові) платежі, роялті тощо).

Кошти, внесені засновниками корпоративного фонду, вважаються коштами спільного інвестування після внесення такого фонду до Реєстру (абзац 13 частини 1 статті 1 Закону № 5080).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що починаючи з 03 серпня 2014 року, при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, враховуються доходи у вигляді процентів, нарахованих за активами інститутів спільного інвестування та за активами фондів операцій з нерухомістю.

Разом з тим, відповідно до п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пункт 135.5 Податкового кодексу України визначає, що інші доходи включають:

доходи у вигляді дивідендів, отриманих від нерезидентів, крім визначених підпунктом 153.3.6 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, процентів, роялті, від володіння борговими вимогами.

Тобто, виходячи з викладеного, зміни, внесені до ст. 136 Податкового кодексу України не змінюють значення ст. 135, а саме в частині щодо складу інших доходів.

Проаналізувавши зміст п. 136.1.9 ст. 136 та п. 135.5 Податкового кодексу України колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що доходи, отриманні інститутами спільного інвестування та фондами операцій з нерухомістю у вигляді процентів, нарахованих за активами інститутів спільного інвестування та активами фондів операцій з нерухомістю, враховуються до складу інших доходів, відповідно до ст. 135 Податкового кодексу України.

Що стосується висновку експертного дослідження Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/429 від 19.08.2014 року та висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України № 126/101-е від 08.09.2014 року, то суд зазначає наступне.

Так, висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України (далі - Бюро) № 056/429 від 19.08.2014 року встановлено, що «лінгвістичних підстав стверджувати, що вираз «крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами» у тексті пп. 136.1.9 п. 136.1 ст. 136 Податкового кодексу України стосується і активів фондів операцій з нерухомістю, і активів спільного інвестування, немає».

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що відповідно до повноважень та завдань Бюро, останнє по суті тлумачить слова тексту, шукає лінгвістичні підстави, виділяє складні синтаксичні структури речення, тощо, але не робить висновок або посилання на практичне використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, як це прямо передбачено пп. 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України при наданні податкової консультації.

Податковим кодексом України чітко визначено поняття податкової консультації та повноваження контролюючого органу при наданні такої консультації, а саме законодавчо визначено, що контролюючий орган надає саме практичне використання конкретної норми Податкового кодексу України.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що висновок науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України № 126/101-е від 08.09.2014 року не є офіційним тлумаченням норми права, а є лише думкою наукового експерта Поліводського О.А., а тому дане тлумачення для суду носить виключно інформаційний характер.

Окремо, суд звертає увагу на те, що оспорювана податкова консультація, яка надана податковим органом, не підпадає під предмет адміністративного позову, адже кваліфікуючою ознакою змісту такого, відповідно до положень ст. 105 КАС України, є юридична значущість для особи рішення суб'єкта владних повноважень, тобто безпосередня залежність виникнення, зміни чи припинення прав та обов'язків особи від такого рішення.

В даному випадку оскаржувана податкова консультація не має наведеної ознаки, оскільки не носить обов'язкового характеру, не породжує для позивача жодних правових наслідків та не порушує його прав, свобод і інтересів. У разі ж донарахування товариству податкового зобов'язання, останнє не позбавлене можливості оскаржити відповідне податкове рішення до суду.

Крім того, позивачем не наведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про суперечність оскаржуваної податкової консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.

В той же час, суд встановив, що Державною фіскальною службою України було надано податкову консультацію згідно положень Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши всі матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів суду те, що оскаржувана податкова консультаціє є такою, що не відповідає чинному законодавству, а тому вимоги позивача є такими, що задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Еталон Ессет Менеджмент» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 28.02.2017 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.