Справа № 815/4349/15
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року м. Київ К/800/25006/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Степашко О.І.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 р.

у справі № 815/4349/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛАН-ЛТД»

до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛАН-ЛТД» (далі - позивач, ТОВ «АЛАН-ЛТД») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - відповідач, ДПІ у Комінтернівському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 р. позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № та № від 20 липня 2015 року.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 р. постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Комінтернівському районі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ТОВ «АЛАН-ЛТД», посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Комінтернівському районі проведено планову виїзну перевірку ТОВ "АЛАН-ЛТД" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт від 06 липня 2015 року № 147/15-17-22-08-23/37301655.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем: п.138.2, п.138.4 ст.138, п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток у сумі 251673,00 грн.; пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 561751,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: від 20.07.2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на 314591,00 грн., у тому числі за основним платежем - 251673,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 62918,00 грн.; від 20.07.2015 року № №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 777749,00 грн., у тому числі за основним платежем - 518499,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 259250,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ "Даммара" укладено договори субпідряду № 23/06 від 23.06.2014 року та № 11/07 від 11.07.2014 року, відповідно до умов яких замовник доручає, а підрядник приймає на себе обовязки з виконання ремонтних робіт.

Також між позивачем та ТОВ "Прайм-драйв" укладено договір субпідряду від 13.06.2014 року № 13/06, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе обовязки з виконання ремонтних робіт.

Крім того, між позивачем та ТОВ "СТРОЙКОМПЛЕКТ-НІК", ТОВ "БУДРЕСУРС-К", ТОВ "АВЕСБУД" укладено договори субпідряду № 04/11 від 04.11.2013 року, № 07/11 від 07.11.2013 року, № 15/11 від 15.11.2013 року, № 12/11 від 12.11.2013 року, № 21/11 від 21.11.2013 року, № 25/11 від 25.11.2013 року, № 06/12 від 06.12.2013 року, відповідно до умов яких замовник доручає, а підрядник приймає на себе обовязки з виконання робіт.

Фактичне виконання робіт із урахуванням ділової мети та їх зв'язку із господарською діяльністю платника податків підтверджується первинними документами, зокрема, локальними кошторисами, довідками про вартість виконаних робіт, актами прийому-передачі, актами виконаних робіт, податковими накладними, платіжними дорученнями, оборотно-сальдовими відомостями тощо.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено реальні зміни майнового стану позивача за спірними господарськими операціями.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 р. та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення.

2.Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді О.І. Степашко

Ю.І. Цвіркун