Справа № 753/19451/16-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про відмову у призначені субсидії ОСОБА_2 з 01 серпня 2016 року;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації призначити та надати ОСОБА_2 щомісячну адресну безготівкову субсидію для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг за місцем її фактичного проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 серпня 2016 року строком на 12 місяців;

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову, оскільки вражає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги та заперечення на апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є внутрішньо переміщеною особою з району проведення антитерористичної операції, а саме з м. Луганськ, з 07.06.2014.

Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» позивач в листопаді 2014 року була взята на облік відповідачем, постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_2, а з вересня 2015 року мешкає за адресою: АДРЕСА_1, де зареєстрована як внутрішньо переміщена особа. Позивач є власником квартири за останньою адресою, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.07.2015.

17.08.2016 звернулась до відповідача із письмовою заявою призначити їй субсидію на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Листом від 16.09.2016 № 01-11/7200/1 відповідач відмовив у призначенні субсидії.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є доказом реєстрації особи у житловому приміщенні, а тому відмова позивачеві у призначенні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг є незаконною у зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання неправомірним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про відмову у призначенні субсидії ОСОБА_2 з 01 серпня 2016 року підлягають задоволенню.

Проте, щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити на надати позивачу щомісячну адресну безготівкову субсидію, суд зазначив, що вчинення відповідачем всіх передбачених законом дій щодо вирішення питань в частині призначення субсидій є його обов'язком та способом реалізації наданих йому дискреційних повноважень.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» затверджено Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - Положення).

Відповідно до п. 3 Положення призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

Згідно п. 2 Положення, право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - субсидія) поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках), в частині оплати ними користування житлом; утримання житла; управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Пунктом 6 Положення передбачено, що субсидія призначається одній із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб. В окремих випадках на підставі рішення районної, районної у мм. Києві і Севастополі держадміністрації та виконавчого органу міської і районної ради або утвореної ними комісії та акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства субсидія може призначатися особі, яка не зареєстрована, але фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) на підставі договору найму (оренди) житла (далі - орендар), якщо їй нараховується плата за житлово-комунальні послуги, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію.

З наведених норм вбачається, що право на отримання субсидії мають громадяни, які проживають у житлових приміщеннях (будинках), однак таку субсидію може бути призначено лише особі, яка зареєстрована у такому приміщенні (будинку), або, в окремих випадках, є його орендарем.

Таким чином, однією з передумов отримання особою субсидії є реєстрація місця проживання у відповідному житловому приміщенні (будинку).

Відповідно до абз. 5, 11 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 (далі - Закон № 1382-IV) місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно абз. 7 ст. 3 Закону № 1382-IV орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Таким чином, реєстрація місця проживання особи передбачає внесення виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) відповідних відомостей до реєстру територіальної громади, Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно абз.абз. 8, 9 ст. 3 Закону № 1382-IV довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання особи; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Таким чином, документами, які підтверджують реєстрацію місця проживання особи можуть бути: довідка про реєстрацію місця проживання, паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Позивач, з яким погодився і суд першої інстанції, зазначає, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує реєстрацію місця проживання особи. Проте, суд апеляційної інстанції вважає такий висновок помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до абз.абз. 4, 10 ст. 3 Закону № 1382-IV місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; документи, до яких вносяться відомості про місце перебування, - довідка про звернення за захистом в Україні, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи на період наявності певних обставин, тобто тимчасове (фактичне) місце проживання.

Зазначена довідка не є документом, що підтверджує реєстрацію місця проживання. Окрім того, положення Закону № 1706-VII не передбачають здійснення реєстрації місця проживання тимчасово переміщеної особи, а взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за певною адресою не є реєстрацією місця проживання у розумінні Закону № 1382-IV.

Згідно Додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Про облік внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вносяться відомості як про зареєстроване місце проживання так і фактичне місце проживання/перебування.

Тобто у розумінні положень Закону № 1382-IV, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує виключно фактичне місце проживання/перебування особи, а не її зареєстроване місце проживання.

Згідно ст. 6 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_5, а тому підстави для призначення позивачу субсидії за адресою АДРЕСА_1, де вона виключно перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, немає.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає, що з огляду на правомірність відмови позивачу у призначенні субсидії, зазначені вимоги теж не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 23.02.2017.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.