Справа № 804/6509/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2016 р. Справа № 804/6509/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача Бублейника В.А.,
представника відповідача Лозової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремавтоматика» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
Висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій з ТОВ «Продінвест ЛТД», ТОВ «Тарсан ЛТД», ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Бігнікс» позивач вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що всі господарські операції, які вчинялися між позивачем та його контрагентами у періоді, що перевірявся є реальними, підтверджуються первинними документами, на момент правовідносин всі контрагенти мали необхідний обсяг правосуб'єктності та були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Усі витрати, які задекларовані Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремавтоматика», здійснені правомірно та підтверджуються відповідними первинними документами, як це передбачено вимогами Податкового кодексу України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №804/6509/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 27.10.2016 на 10:00.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову, просив відмовити в його задоволенні повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що посадовими особами Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на підставі наказу від 09.06.2016 №467 у період з 14.06.2015 по 06.07.2016 проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, повноти нарахування та своєчасності сплати податків при взаємовідносинах з ТОВ «Автозапчастина Ойл», ТОВ «ШТОВАР Україна», ТОВ «Продінвест ЛТД», ТОВ «Тарсан ЛТД», ТОВ «Блюбері Продакшн», ТОВ «БК «Седес», ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Прод Опт Продукт», ТОВ «Кепіталс Груп», ТОВ «Апреліус», ТОВ «Лерос», ТОВ «Конструктив Компані», ТОВ «Бігнікс» за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 по факту придбання товарів (робіт, послуг) ті їх подальшого використання (реалізації), результати якої оформлені актом від 13.07.2016 №2128/04-61-14-02/32066020.
На підставі означеного акта податковим органом винесені податкові повідомлення -рішення від 25.08.2016:
Як встановлено з акта перевірки від 13.07.2016 №2128/04-61-14-02/32066020 порушення вищевказаних норм Податкового кодексу України полягало у неправомірному включенні до складу податкового кредиту у періоді, що перевірявся, податку на додану вартість, сплаченого за операціями з придбання товару/послуг у ТОВ «Тарсан ЛТД», ТОВ «Вілс ЛТД»,ТОВ «Продінвест ЛТД» та ТОВ «Бігнікс».
В обґрунтування своєї позиції щодо відсутності права на формування позивачем податкового кредиту за вказаними операціями податковий орган вказує на те, що вони не мали реального характеру, у зв'язку з відсутністю у контрагентів-постачальників виробничих можливостей для вчинення задекларованих операцій, дефектами, наявними при складанні видаткових накладних, а саме: у видаткових накладних, складених ТОВ «Тарсан ЛТД» відсутні дані про посаду особи - підписанта та місця їх складання, товарно - транспортні накладні, якими оформлено постачання від ТОВ «Тарсан ЛТД» до позивача не містять адреси навантаження та розвантаження товару, акти надання послуг складені ТОВ «Вілс ЛТД» також оформлені з порушеннями, а саме: підписані від імені директора ОСОБА_5, у той час як директором на час здійснення взаємовідносин значився ОСОБА_6. У актах надання послуг, якими оформлено приймання - передача послуг від ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Продінвест ЛТД» та ТОВ «Бігнікс» до позивача не зазначено місце їх складання.
Окрім того, за даними інформаційних баз податкового органу у ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Продінвест ЛТД», ТОВ «Бігнікс», ТОВ «Тарсан ЛТД» відсутні основні фонди та трудові ресурси, про що свідчить неподання зазначеними підприємствами додатків АМ до декларації з податку на прибуток за час взаємодії з ТОВ «Ремавтоматика» та неподання звітів за формою 1-ДФ.
Постачальником ТОВ «Тарсан ЛТД» не були надані позивачу документи на підтвердження якості поставленого товару.
Дослідивши надані сторонами докази та фактичні обставини даної справи, суд не погоджується із позицією податкового органу, яка відображена в акті перевірки від 13.07.2016 №2128/04-61-14-02/32066020, з огляду на таке.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів, тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку, тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, в якому зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
У листі Вищого адміністративного суду України від 06.05.2011 №742/11/13-11 зазначено, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між ТОВ «Ремавтоматика» та ТОВ «Тарсан ЛТД», ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Продінвест ЛТД», ТОВ «Бігнікс» і реальність зміни майнового стану першого.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 05 травня 2014 року між ТОВ «Ремавтоматика» та ТОВ «Тарсан ЛТД» укладений договір постачання №05/05-1, за умовами та на підставі якого ТОВ «Тарсан ЛТД» у періоді, що перевірявся, здійснило постачання в адресу позивача товару - стійки рудничної.
До означеного договору постачання від 05.05.2014 №05/05-1 сторонами підписані додатки: від 02.06.2014 №2, від 05.05.2014 №1, від 02.11.2014 №3, від 02.12.2014 №4, від 02.01.2014 №5, від 02.02.2015 №6, від 27.03.2015 №7.
Всього ТОВ «Тарсан ЛТД» здійснено постачання позивачеві товару на суму у розмірі 1400606,10 грн.
Згідно з п. 3.1 договору постачання від 05.05.2014 №05/05-1, постачання здійснюється на умовах DDP - склад покупця, відповідно до перелічених додатків до договору, умови поставки - склад покупця (Краснодонський р-н, смт. Нижня Герасимівка, вул. Дорожня, 1а).
За таких обставин, посилання контролюючого органу на дефектність в оформленні товарно-транспортних накладних не може впливати на оцінку правовідносини між ТОВ «Тарсан ЛТД» та ТОВ «Ремавтоматика» та свідчити про нереальність господарських операцій між ними, оскільки згідно з умовами договору постачання від 05.05.2014 №05/05-1 позивач не був учасником транспортного процесу та умови укладення та виконання розглядуваного договору не передбачали ані здійснення позивачем контролю за перевезенням товару, ані проведення ним розрахунків за перевезення вантажу.
Відпуск товару позивачем здійснено постачальником за видатковими накладними, транспортування товару від ТОВ «Тарсан ЛТД» до ТОВ «Ремавтоматика» проведено на підставі товарно-транспортних накладних, належним чином засвідчені копії означених документів містяться в матеріалах справи (а.с.97 - а.с. 112, а.с. 119 - 129, а.с. 135-156, а.с. 162 - а.с. 200, а.с. 214 - а.с. 245, т.1).
Стосовно доводів відповідача про підписання видаткових накладних від ТОВ «Тарсан ЛТД» невстановленою особою суд зазначає, що у вищеперерахованих первинних документах чітко зазначено особу, що їх підписала - ОСОБА_6, який згідно даних із Інформаційного ресурсу (www.usr.minjust.gov.ua), значиться директором вказаного підприємства.
Судом встановлено, що ТОВ «Тарсан ЛТД» на час вчинення господарських операцій з позивачем мало правоздатність та було зареєстровано платником податку на додану вартість.
Оплата ТОВ «Ремавтоматика» на користь ТОВ «Тарсан ЛТД» за поставлені товари проведена у сумі 1349474,00 грн..
На підставі договору від 01.10.2015 № 100101 про переведення боргу, частину суми у розмірі 331253,63 грн. заборгованості за поставлені ТОВ «Тарсан ЛТД» товари позивачем сплачено на користь нового кредитора ТОВ «Бігнікс», та на підставі договору від 20.01.2016 № 012001 оплата ТОВ «Ремавтоматика» здійснена на користь нового кредитора - ТОВ «ЮГТЕХАГРО-2012» у розмірі 181253,63 грн.
До складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Тарсан ЛТД» позивачем віднесено суму у розмірі 1400607,00 грн. у т.ч. за 2014 рік - в сумі 1019402,00 грн. та за 2015 рік 381205,00 грн.
Позивачем надані до суду докази використання придбаних у ТОВ «Тарсан ЛТД» товарів у власній господарській діяльності, а саме: акти списання ТМЦ від 31.12.2015 №98, від 31.12.2015 №94, від 31.10.2015 №80, від 31.10.2015 №81, від 31.08.2015 №55, від 31.07.2015 №53, від 31.07.2015 №52, від 30.06.2015 №39 та накладні на внутрішнє переміщення товарів, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 4- а.с. 17, т.2), а також відомості по рахункам підприємства позивача (а.с. 18 - а.с. 22, т. 2).
Суд критично оцінює доводи податкового органу про нереальність господарської операції з огляду на відсутність сертифікатів на підтвердження якості товару, отриманого від ТОВ «Тарсан ЛТД», оскільки наказом від 01.02.2005 №28 Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики затверджений Перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, проте в даному переліку товари придбані позивачем у вказаного підприємства не значаться.
Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що з боку ТОВ «Ремавтоматика» відсутні претензії в адресу постачальника - ТОВ «Тарсан ЛТД» щодо якості товару, який повністю задовольняє вимоги позивача.
Предмети суборенди передані ТОВ «Вілс ЛТД» суборендарю ТОВ «Ремавтоматика» за актом приймання - передачі від 01.12.2014, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.
На підставі додаткової угоди від 29.06.2015 №290615 до означеного договору сторони дійшли згоди про розірвання вказаного договору та повернення предметів суборенди, що підтверджується актом прийому-передачі від 30.06.2015, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.
Оплата на користь ТОВ «Вілс ЛТД» здійснена позивачем в повному обсязі, заборгованість відсутня, що зафіксовано в акті перевірки від 13.07.2016 №2128/04-61-14-02/32066020.
Як видно з акта перевірки від 13.07.2016 №2128/04-61-14-02/32066020 під час аналізу взаємодії позивача з ТОВ «Вілс ЛТД» податковим органом зроблені висновки про нереальність таких операцій з урахуванням того, що акти приймання - передачі підписані від імені директора підприємства ТОВ «Вілс ЛТД» - ОСОБА_5, у той час як згідно баз даних податкового органу директором був ОСОБА_6.
Проте, суд не приймає вказані доводи відповідача як достатні для підтвердження нереальності господарських операцій між ТОВ «Вілс ЛТД» та ТОВ «Ремавтоматика» з надання послуг суборенди, з урахуванням такого.
Всі первинні документи від ТОВ «Вілс ЛТД» підписані директором - ОСОБА_5. Згідно даних, які містяться на сайті Інформаційно - ресурсного центру (www.usr.minjust.gov.ua), засновником та керівником ТОВ «Вілс ЛТД» була саме ОСОБА_5
Предмети суборенди передані ТОВ «Продінвест ЛТД» суборендарю ТОВ «Ремавтоматика» за актом прийому-передачі від 01.07.2015, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.
На підставі додаткової угоди від 30.09.2015 №300915 сторони дійшли згоди про розірвання вказаного договору, повернення предметів суборенди підтверджується актом прийому-передачі від 30.09.2015, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.
Вартість послуг врахована ТОВ «Ремавтоматика» при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств за 2015 рік у сумі 180000,00 грн.
На підставі додаткової угоди від 30.11.2015 №301115 сторони дійшли згоди про розірвання вказаного договору, повернення предметів суборенди підтверджується актом прийому-передачі від 30.11.2015, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.
Оплата на користь ТОВ «Бігнікс» проведена позивачем на підставі платіжних доручень від 01.12.2015 №700 та від 08.12.2015 №716, всього на суму 144000,00 грн.
Вартість послуг, отриманих від ТОВ «Бігнікс» врахована ТОВ «Ремавтоматика» при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств за 2015 рік у сумі 120000,00 грн.
На підтвердження використання у власній господарській діяльності послуг, отриманих від ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Продінвест ЛТД», ТОВ «Бігнікс» представник позивача надав товарно-транспортні накладні, які складалися ТОВ «Ремавтоматика» під час здійснення перевезення вантажів від своїх контрагентів-постачальників, звітами про рух дизельного пального за січень - лютий 2015 рр., квітень - листопад 2015 рр., подорожніми листами, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.(а.с.1- а.с. 79, т.3).
Стосовно доводів відповідача про дефектність первинних документів, складених ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Продінвест ЛТД» та ТОВ «Бігнікс», з огляду на відсутність в них обов'язкових реквізитів, а саме: не зазначення в актах надання послуг місця їх складання, суд зазначає таке.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Отже, не зазначення в актах надання послуг місця їх складання та посад підписантів, не спростовує самого факту здійснення господарської операції, яка полягає у вчиненні взаємних дій сторонами - контрагентами на користь одна одної, що є визначальною ознакою при дослідженні реальності та встановленні факту здійснення господарської операції.
Щодо відсутності виробничих та трудових можливостей у контрагентів позивача - ТОВ «Тарсан ЛТД», ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Продінвест ЛТД», ТОВ «Бігнікс» для здійснення постачання товарів та надання послуг в адресу ТОВ «Ремавтоматика», що встановлено відповідачем під час перевірки за аналізом податкової інформації суд зазначає, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватися лише фактом порушення вимог законодавства при веденні підприємствами-постачальниками товарів (послуг) фінансово-господарської діяльності чи фактом порушення вимог податкового законодавства, зафіксованим податковим органом в акті перевірки. Відсутність у підприємства-контрагента основних засобів, складських та інших умов, на що також посилається відповідач, само собою не може свідчити про нереальне вчинення господарської операції з постачання товару, робіт/послуг.
Стан виконання податкових обов'язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов'язують формування податкового кредиту з фактом придбання товарів чи послуг з метою використання в господарській діяльності.
Платник податків (покупець товарів, послуг) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені порушення продавцем.
Допущені продавцем певні порушення законодавства тягнуть негативні наслідки для цього продавця та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість, адже законами іншого не передбачено.
У відповідності до ч.4 ст.72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
Суд зазначає, що докази, отримані за процедурою, встановленою Кримінально-процесуальним кодексом України, підлягають оцінці судом при прийнятті рішення у кримінальній справі та за відсутності обвинувального вироку і доведеності певних фактів у кримінальній справі не можуть носити преюдиційний характер в адміністративному процесі під час вирішення адміністративної справи.
Що стосується спеціальної правосуб'єктності ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Продінвест ЛТД», ТОВ «Бігнікс» ТОВ «Тарсан ЛТД», то згідно з відомостями, які містяться на Інформаційному ресурсі (www.usr.minjust.gov.ua) на момент господарських взаємовідносин вказані підприємства були зареєстровані як юридичні особи та відповідно до інформації, наявної на офіційному сайті Державної фіскальної служби України (www.sfs.gov.ua), на момент вчинення господарських правовідносин з позивачем зареєстровані як платники ПДВ.
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З урахуванням вищевикладеного та досліджених під час розгляду справи первинних документів судом встановлений рух активів від ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Продінвест ЛТД», ТОВ «Бігнікс», ТОВ «Тарсан ЛТД» до ТОВ «Ремавтоматика».
Таким чином, віднесення до складу податкового кредиту у періоді, що перевірявся, суми у розмірі 424121,00 грн. на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Продінвест ЛТД», ТОВ «Бігнікс», ТОВ «Тарсан ЛТД», відповідає вимогам норм чинного податкового законодавства, а використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності підтверджується матеріалами справи та випливає з характеру діяльності підприємства.
Відповідно до п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України встановлено, що витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Відповідно до п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу (пункт 135.1. ст.135 ПК України).
Пунктом 135.2 статті 135 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно з пп. 136.1.1, 136.1.2 п. 136.1 ст. 136 ПК України, для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи: сума попередньої оплати та авансів, отримана в рахунок оплати товарів, виконаних робіт, наданих послуг; суми податку на додану вартість, отримані/нараховані платником податку на додану вартість, нарахованого на вартість продажу товарів, виконаних робіт, наданих послуг, за винятком випадків, коли підприємство - продавець не є платником податку на додану вартість.
Склад витрат та порядок їх визначення передбачені статтею 138 ПК України. Вказаною статтею, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп. 138.1.1, п. 138.1 ст. 138 ПК України).
Як визначено в п. 138.2. ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
В пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України зазначено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Зі змісту акта перевірки встановлено, що грошові зобов'язання з податку на прибуток донараховані позивачу внаслідок невизнання витрат на придбання товарів/послуг у ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Продінвест ЛТД», ТОВ «Бігнікс», ТОВ «Тарсан ЛТД».
Також суд зазначає, що з 01.01.2015 змінені правила податкового обліку під час визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а саме з 01.01.2015 відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами і доповненнями, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ ПК України.
Відповідно до п.44.2 ст.42 ПК України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Пунктом 2 статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст.4 Закону №996 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат.
Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Витрати» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (далі - П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.
Згідно із п.6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені (п.7 П(С)БO 16).
Таким чином, формування витрат при визначенні фінансового результату до оподаткування за звітний податковий період, починаючи з 1 січня 2015 року, здійснюється виходячи з національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Враховуючи те, що факт здійснення вищеописаних господарських операцій позивача із ТОВ «Вілс ЛТД», ТОВ «Продінвест ЛТД», ТОВ «Бігнікс», ТОВ «Тарсан ЛТД» підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів та з урахуванням встановленого під час розгляду справи руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивача із вказаними підприємствами, суд дійшов висновку, що такі витрати позивачем здійснені правомірно, отже, і суми за операціями із вищеперерахованими контрагентами у періоді, що перевірявся, до валових витрат позивачем віднесені правомірно.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд,
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2016 року.

Суддя О.В. Царікова