Справа № 813/3630/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року № 813/3630/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

судді Брильовського Р.М.,

судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

21 жовтня 2016 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1, позивач) до Державної служби інтелектуальної власності України (надалі по тексту - відповідач), в якому згідно заяви про уточнення позовних вимог просить суд:

-скасувати рішення про відмову в реєстрації знака №8378/4 від 20 вересня 2016 року видане Державною службою інтелектуальної власності України Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) у вигляді Висновку про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи;

-зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України вчинити всі необхідні дії з видачею та видати ОСОБА_1 свідоцтво на знак для товарів і послуг - «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Ухвалою судді від 24.10.2016 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження та призначено попереднє судове засідання.

10.11.2016 року ухвалою судді було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

Зокрема, 10.11.2016 року протокольною ухвалою суду до участі у справі було залучено в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 (надалі по тексту - третя особа 1) та на стороні відповідача Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) (надалі по тексту - третя особа 2).

10.11.2016 року протокольною ухвалою суду відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що підстави для відмови у реєстрації знаку та видачі свідоцтва, які наведені у рішенні, є необґрунтованими. На переконання позивача, експерт помилково використовує власне суб'єктивне сприйняття тлумачить торгівельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка є нічим іншим як набір символів є вигаданою і фантазійною, та розбиває і перекладає на вигідні йому слова. Так, на думку експерта «ІНФОРМАЦІЯ_1» є нічим іншим як пляшка виготовлена з екологічних матеріалів, але не бере до уваги, що навіть якщо розкладати за його методикою цей набір символів, яким є заявлена торгівельна марка, такого слова як «butel» в жодній мові яка використовує латиницю не існує, а «eko» може бути будь-яким скороченням, наприклад: «економ», «економайзер». Відтак, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач та третя особа 2 (Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) проти позову заперечили з мотивів, наведених в письмовому запереченні на позовну заяву, поясненні та додаткових поясненнях. Заперечення мотивоване тим, що за результатами проведеної кваліфікаційної експертизи було встановлено, що позначення за заявкою № m 2015 06572 не відповідає умовам правової охорони, оскільки є оманливим для товарів 21 класу, що не відповідають визначенню ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) зазначення який воно є; є оманливим для товарів 32 класу, що використовують інше опакування; є оманливим для послуг 35, 39 класів, що пов'язані з веденням в цивільний оборот будь-яких інших товарів; є описовим для товарів 21 класу, що відповідають визначенню ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та вказує на їх певний вид та властивості: є описовим для товарів 32 класу, які прямо вказують на певний вид опакування; є описовим для послуг 35 класу, що пов'язані з веденням в цивільний оборот товарів 21 класу та споріднених до них послуг 39 класу і вказує на їх призначення. Таким чином, просять у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа - ОСОБА_3 просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі та надав усні пояснення по суті спору.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог та просили позов задовольнити повністю.

Відповідач та третя особа 2 (Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення судової повістки. Однак, направили на електронну адресу суду клопотання за вх.№359ел про розгляд справи без участі представників Державної служби інтелектуальної власності України та Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ).

Третя особа 1 - ОСОБА_3 у судовому засіданні просив позовну заяву задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, третьої особи 1, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 07 травня 2015 року позивач звернувся до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) із заявкою № m 2015 06572 від 07.05.2015 року про реєстрацію знака «ІНФОРМАЦІЯ_1», що відповідала ст.7 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

01.06.2016 року Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) направлено на адресу патентного повіреного ТОВ «Боровик та Партнери» повідомлення №4657/4 про можливу відмову у реєстрації знака відносно усього переліку товарів і/або послуг. Зокрема зазначає, що:

-для всіх товарів 21, 32 класів і послуг 35 класу заявлене позначення;

-для частини товарів 21 класу, а саме: «бутлі; бутлі обплетені»;

-є оманливим для товарів, що не відповідають визначенню butel (бутель), зазначення щодо якого наявне в його складі;

-є описовим для товарів, що відповідають визначенню «бутлі органічно походження та/або виготовлених з використанням складових органічного походження» вказує на їх певні, обумовлені згаданим визначенням, властивості: «eco (лат.) - еко - скорочення від екологічно (екологічний) - стос. до екології; під кутом зору екології, встановлених екологією закономірностей взаємозв'язку людини, тварини і рослинного світу з навколишнім середовищем»; приставку «еко» отримують товари, виготовлені без або з мінімальним використанням хімікатів, дотримуючись стандартів. При цьому їх виробництво не завдає шкоди навколишньому середовищу. Екологічно чисті продукти, які пройшли процес перевірки та сертифікації, називаються органічними»;

- butel (бутель) - велика пляшка;

-є оманливим для бутлів, які не відповідають вищенаведеному визначенню;

-є описовим для частини товарів 32 класу. Які прямо вказують на опакування, а саме: екобутлі;

-є оманливим для частини товарів 32 класу, що використовують інше опакування;

-є описовим для частини послуг 35 класу, що пов'язані з веленням в цивільний оборот товарів 16 і 32 класів;

-є оманливим для частини послуг 35 класу, що пов'язані з веденням в цивільний оборот товарів 16 і 32 класів.

Окрім цього у вищевказаному повідомленні позивачу було запропоновано у випадку незгоди з наведеними підставами протягом двох місяців від дати отримання повідомлення подати до Укрпатенту мотивовану відповідь з доводами на користь реєстрації знака.

08.08.2016 року патентним повіреним ТОВ «Боровик та Партнери» направлено лист для спростування обставин викладених у повідомленні про можливу відмову у реєстрації знака відносно усього переліку товарів і/або послуг.

Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) було проведено експертизу заявки № m 2015 06572, яка має статус науково-технічної. За результатами проведеної кваліфікаційної експертизи було встановлено, що позначення за заявкою № m 2015 06572 не відповідає умовам надання правової охорони.

20.09.2016 року Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) складено висновок про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи за заявкою від 07.05.2015 року № m 2015 06572. Висновок затверджений Державною службою інтелектуальної власності України, набув статусу рішення про відмову в реєстрації знака.

Вважаючи вищевказане рішення таке, що було прийнято з порушенням норм діючого законодавства, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (надалі по тексту - Закон), установа у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг, для чого, зокрема, організовує приймання заявок, проведення їх експертизи, приймає рішення щодо них, видає свідоцтва на знаки для товарів і послуг, забезпечує їх державну реєстрацію.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», знак - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Відповідно до ч.1 с.5 Закону, правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку. Принципам гуманності і моралі та на який не поширюється підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Згідно ч.1 ст.5 Закону, встановлено, що об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри. Зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень.

Згідно ст.7 Закону, визначено, що особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до Державного департаменту інтелектуальної власності заявку.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» по заявці на отримання свідоцтва України на знак для товарів і послуг проводиться експертиза, яка має статус науково-технічної експертизи. Експертиза складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до Закону та Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Держпатенту України від 28.07.1995 №116 (надалі по тексту - Правила).

Експертиза заявки по суті складається з перевірки позначення щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони, зазначених у п. 2 ст. 6 Закону, тобто, на предмет того, чи є вони оманливими або такими, що можуть ввести в оману стосовно товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послуги; складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів та послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг.

Відповідно до ст.24 Закону, висновок державної наукової і науково-технічної експертизи є обов'язковим для прийняття до розгляду та врахування при обґрунтуванні пріоритетних напрямків розвитку науки і техніки, наукових і науково-технічних, соціально-економічних, екологічних програм і проектів, реалізації наукової і науково-технічної діяльності, аналізі ефективності використання науково-технологічного потенціалу.

Державна служба інтелектуальної власності України є центральним органом виконавчої влади, який діє на підставі Положення про державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2014 року №658 «Про затвердження положення про Державну службу інтелектуальної власності України».

Згідно з п. 4 Положення Державна служба інтелектуальної власності України організовує в установленому порядку експертизу об'єктів права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об'єкти права інтелектуальної власності, здійснює державну реєстрацію та ведення обліку об'єктів права інтелектуальної власності, проводить реєстрацію договорів про передачу прав на об'єкти права інтелектуальної власності, що охороняються на території України, ліцензійних договорів, тощо.

Так, повноваження Державної служби інтелектуальної власності України у сфері охорони прав на знаки для товарів та послуг визначені Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» та Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів та послуг, затвердженими наказом Держпатенту України від 28.07.1995 року №116.

Повноваження Державної служби інтелектуальної власності України щодо затвердження висновку закладу експертизи та прийняття рішення про відмову у видачі свідоцтва України на знак для товарів та послуг визначено ст.10 Закону та п. 4.5.6. Правил.

Як вбачається із матеріалів справи, Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) була проведена експертиза заявки № m 2015 06572, відповідно до Закону та встановлених на його основі Правил (відповідно до ст. 1 Закону зазначене підприємство уповноважене Державною службою інтелектуальної власності України для розгляду і проведення експертизи заявок), яка має статус науково-технічної. За результатами проведеної кваліфікаційної експертизи було встановлено, що позначення за заявкою № m 2015 06572 не відповідає умовам надання правової охорони відповідно до ч.З ст.6 Закону, оскільки:

-є оманливим для товарів 21 класу, що не відповідають визначенню «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_1) зазначення на який воно є;

-є оманливим для товарів 32 класу, що використовують інше впакування;

-є оманливим для послуг 35,39 класів,що пов'язані з введенням в цивільний оборот будь-яких інших товарів;

-є описовим для товарів 21 класу, що відповідають визначенню «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_1) та вказує на їх певний вид та властивості;

-є описовим для товарів 32 класу, які прямо вказують на певний вид впакування.

-є описовим для послуг 35 класу,що пов'язані з введенням в цивільний оборот товарів 21 класу та споріднених до них послуг 39 класу і вказує на їх призначення.

Відповідно до встановленої Законом та Правилами процедури, на підставі висновку про невідповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, Державною службою інтелектуальної власності України прийнято рішення (висновок) про відмову позивачу у видачі свідоцтва України на знак для товарів і послуг.

Висновок закладу експертизи за заявкою № m 2015 06572 був складений за результатами дослідження всіх обставин, що правомірно склалися на дату подання заявки та аналізу одержаних за результатами такого дослідження результатів про відповідність заявлених за заявками позначень умовам надання правової охорони.

Відповідно до ст.5 Закону правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам моралі і гуманності та на який не поширюються підстави в наданні правової охорони. Об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень.

Обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів та послуг, внесеним до реєстру і засвідчується свідоцтвом із наведенням в ньому ображенням знака та переліком товарів та послуг.

Відповідно до ч.З ст.6 Закону не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману стосовно товару, послуги або особи, яка вробляє товар або надає послуги; складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів та послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують :а вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час з виготовлення чи збуту товарів або надання послуг.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону не можуть одержати правову охорону також значення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу. Відповідно до пункту 4.3.1.9 Правил до значень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов'язані з певного якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача. Оманливі позначення - позначення або його елементи, які містять відомості, що однозначно сприймаються споживачем як неправдиві, неправильні, або як такі, що не відповідають реальним фактам щодо властивостей або інших якісних характеристик товарів або характеру послуг, походження товарів або послуг, а також відомості, що спотворюють істину, або свідомо видаються як істинні. Якщо такі відомості у позначенні є очевидним фактом і не потребують доказів або пояснень, позначення в цілому вважається оманливим.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону не можуть одержати правову охорону позначення, які складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг. Згідно з пунктом 4.3.1.7 Правил до позначень, які вказують на вид, якість, кількість, властивості, склад, призначення, цінність товарів і/або послуг, а також на місце і час їх виготовлення чи збуту, належать прості найменування товарів; зазначення категорії якості товарів; зазначення властивостей товарів, в тому числі таких, що носять хвалебний характер; зазначення матеріалу або складу сировини; зазначення ваги, об'єму, ціни товарів, дати виробництва товарів; історичні дані щодо заснування виробництва, зображення нагород, що присуджені товарам; видові найменування підприємств, адреси виробників товарів або посередників тощо.

Відповідно до п.10.3.2. Методичних рекомендацій з окремих питань проведення експертизи заявки на знак для товарів та послуг, затверджених наказом Державного підприємства «Український інститут промислової власності» (УКРПАТЕНТ) від 07.04.2014 року № 9 (надалі по тексту - Методичні рекомендації), якщо під час експертизи заявленого знака виникає питання, чи є позначення описовим, доцільно виходити з такого.

Під час перевірки того, чи складається заявлене позначення лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв'язку з ними визначається загальний рівень описовості. Позначення буде вважатися описовим, якщо воно виключно описує інгредієнти (складові), якість, характерні риси, ціль або призначення чи результат використання певних товарів і/або послуг тощо.

Підтвердженням описовості позначення можуть бути позитивні відповіді на такі запитання: чи зрозумілий звичайному споживачеві зміст позначення без додаткових суджень та мислень; чи сприймається звичайним споживачем позначення безпосередньо (не через асоціації) як таке, що описує вид, характеристики товару, відомості про виробника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подано заяву про реєстрацію знака для товарів і послуг в Україні № m 2015 06572 від 07.05.2015 року про реєстрацію знака «ІНФОРМАЦІЯ_1». Відтак, заявлене словесне позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» виконане стандартним шрифтом маленькими літерами латиниці. Слово «ІНФОРМАЦІЯ_1» не є природним словом української мови. Воно створене шляхом поєднання транслітерації латиницею початкових частин слів «екологічний» та «бутиль», тобто є штучно створеним словом та має певне смислове значення, оскільки утворене із слів з певною семантикою.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд враховує доводи відповідача та третьої особи 2 та зазначає, що заявлене словесне позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_1) є нічим іншим як - екологічний бутель. Зокрема, «eco (лат.) - еко - скорочення від екологічно (екологічний) - стос. до екології; під кутом зору екології, встановлених екологією закономірностей взаємозв'язку людини, тварини і рослинного світу з навколишнім середовищем»; приставку «еко» отримують товари, виготовлені без або з мінімальним використанням хімікатів, дотримуючись стандартів. При цьому їх виробництво не завдає шкоди навколишньому середовищу. Екологічно чисті продукти, які пройшли процес перевірки та сертифікації, називаються органічними». Водночас, butel (бутель) - велика пляшка.

Так, заявлене позначення є описовим по відношенню до товарів, виготовлених із екологічно очищеної сировини: перше зорове сприйняття заявленого позначення пересічним споживачем вказує на властивості товарів, для яких воно заявлене.

Більше того, позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» є оманливим для товарів, що виготовлені з використанням різного роду хімікатів, тобто не екологічно чистих та таких, що не пройшли процес перевірки та сертифікації. З огляду на зазначене, суд вважає, що заявлене позначення може породжувати у свідомості споживача асоціації, які насправді не відповідають дійсності.

Крім того, суд не бере до уваги висновок лінгвістичного дослідження наданий Агенцією іноземних мов «РУНА» ОСОБА_5 на який позивач посилається в обґрунтування того, що «eco» є не приставкою, а частиною основи прикметника «економний», що виступає означенням у наведеному контексті та назва «ІНФОРМАЦІЯ_1» покликана акцентувати не дружній до довкілля характер продукції компанії під брендом «ІНФОРМАЦІЯ_1», а її неоном ний характер, тобто ощадливість покупця. Оскільки, фахівці з англійської мови не є спеціалістами в сфері інтелектуальної власності та Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не передбачено використання при проведення експертизи заявки фахівцями Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» таких джерел як висновки лінгвістів чи філологів.

Щодо посилань позивача про зобов'язання Державну службу інтелектуальної власності України вчинити всі необхідні дії з видачею та видати ОСОБА_1 свідоцтво на знак для товарів і послуг - «ІНФОРМАЦІЯ_1», суд зазначає наступне.

Згідно положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція підтверджується судовою практикою, зокрема постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року №П-278/10.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибори на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Згідно Рекомендацій Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Окрім цього, в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за №13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Так, відповідно до пункту 10.3 Постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.2013 року у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Окрім цього, в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за №13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься також у постановах Верховного Суду України від 18.03.2014 року у справа №21-11а14 та від 21.05.2013 року у справі №21-87а13.

Таким чином, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, представив суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Сакалош В.М.

Суддя Брильовський Р.М.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27 лютого 2017 року.