Справа № 264/153/17
Суддя: Литвиненко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/153/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі судді Литвиненко Н. В. , при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Маріуполі про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що на підставі постанови від 10.01.2017 року інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Орлова К.В. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП на нього було накладено штраф у розмірі 255 грн. Згідно із зазначеною постановою він, 10.01.2017 року об 11-05 годині, керуючи автомобілем НОМЕР_1 біля Центрального ринку м.Маріуполя по вул.Митрополітській, 65, здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1, чим порушив п.п. 15.9Е ПДР України. Із цією постановою він не згодний, оскільки 10.01.2017 року, приблизно о 10-50 годині, він дійсно керував автомобілем НОМЕР_1 по вул.Митрополітській в м.Маріуполі в напрямку пр.Металургів біля Центрального ринку, при цьому позаду нього рухався попутний транспорт. Він знизив швидкість руху, пропустив пішоходів та в цей момент двигун його автомобіля перестав працювати. Він кілька разів намагався звести двигун, але його спроби були безрезультатними. Оскільки в його автомобіля ще була залишкова швидкість руху, він щоб не перешкоджати руху іншого транспорту, прийняв вправо та остаточно зупинив автомобіль у правого краю проїзної частини між іншим транспортом, який там стояв. Після цього він неодноразово намагався запустити двигун, але нічого не виходило. Він залишаючись в автомобілі, оглянув показники всіх приборів та намагався зрозуміти причину зупинки. Оскільки час зупинки його автомобіля був незначний та він не здійснював ніяких поміх для попутного транспорту, він не ввімкнув одразу аварійний сигнал. Він побачив автомобіль патрульної поліції та знову прийняв міри для запуску двигуна, після чого його транспортний засіб завівся, але оскільки він побачив, що поліцейські йдуть до нього, не став продовжувати свій рух. На вимогу поліцейських він надав свої документи, став пояснювати ситуацію, яка з ним сталася, але поліцейські на це не відреагували та склали відносно нього постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. При цьому, в момент складання постанови поруч з його автомобілем стояли інші транспортні засоби, а також здійснювали зупинку водії інших автомобілів, які після усних зауважень поліцейських одразу від'їжджали, але до відповідальності їх ніхто не притягував. Вважав, що поліцейські проводили вибіркову боротьбу з правопорушеннями. Просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АР №840344 від 10.01.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн., а провадження по справі закрити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив обставини викладені ним в позові. В останнє судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Василенко Ю.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснив, що постанова серії АР №840344 від 10.01.2017 року про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП є законною, дійсно позивач 10.01.2017 року об 11-05 годині, керуючи автомобілем НОМЕР_1 біля Центрального ринку м.Маріуполя по вул.Митрополітській, 65, здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1, чим порушив п.п. 15.9Е ПДР України, що також підтверджується відеозаписом. Посилання позивача на те, що двигун транспортного засобу перестав працювати та він не умисно здійснив зупинку автомобілю, а таким чином, не мав умислу для вчинення правопорушення також спростовуються, оскільки при такій обстановці позивач мав діяти відповідно до вимог п.п. 9.9-9.11 ПДР України, тобто увімкнути аварійну світлову сигналізацію, чого ним зроблено не було. Просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи органу внутрішніх справ у справах про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено, зокрема, в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних повноважень.

Аналізуючи ці норми законодавства, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами органів внутрішніх справ, які зобов'язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до постанови серії АР №840344 від 10.01.2017 року, винесеної інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Орловим К.В. відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП, встановлено що 10.01.2017 року об 11-05 годині останній, керуючи автомобілем НОМЕР_1 біля Центрального ринку м.Маріуполя по вул.Митрополітській, 65, здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1, чим порушив п.п. 15.9Е ПДР України.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 15.9е Правил дорожнього руху України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

В матеріалах справи маються пояснення інспекторів роти №1 батальйону УПП в м.Маріуполі Орлова К.В. та Баглай Д.А., згідно яких 10.01.2017 року близько 11-05 години, перебуваючи на квадраті патрулювання у складі екіпажу №110, рухаючись по вул.Митрополітській біля будинку №63, на зупинці маршрутних транспортних засобів помітили автомобіль НОМЕР_1, за кермом якого знаходився ОСОБА_1 Водію було роз'яснено, що він порушив правила дорожнього руху, а саме правила зупинки, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАп. Водій пояснив, що двигун його автомобілю заглох та він здійснив вимушену зупинку в зоні дії знаку 5.41.1. На питання того, чому він не увімкнув аварійний сигнал та не виставив аварійний знак, водій відповів, що його автомобіль раптово завівся та він може далі продовжувати свій рух. Після цього водієві запропоновано надати письмові пояснення, роз'яснені права та винесена постанова за ч.1 ст. 122 КУпАП, з якою останнього було ознайомлено та вручено її копію.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач як в своєму позові, так і в судовому засіданні пояснював, що двигун його автомобіля перестав працювати, та він неодноразово намагався звести двигун, але його спроби були безрезультатними. Оскільки в його автомобіля ще була залишкова швидкість руху, він щоб не перешкоджати руху іншого транспорту, прийняв вправо та остаточно зупинив автомобіль у правого краю проїзної частини між іншим транспортом, який там стояв. Оскільки час зупинки його автомобіля був незначний та він не здійснював ніяких поміх для попутного транспорту, він не ввімкнув одразу аварійний сигнал. Він побачив автомобіль патрульної поліції та знову прийняв міри для запуску двигуна, після чого його транспортний засіб завівся, але оскільки він побачив, що поліцейські йдуть до нього, не став продовжувати свій рух, при цьому він пояснив поліцейським, ситуацію, яка з ним трапилась, а тому вчинив правопорушення в стані крайньої необхідності.

В судовому засіданні були оглянуті матеріали відео - фіксації правопорушення надані представником відповідача, та з даного відео вбачалось, що дійсно автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 біля Центрального ринку м.Маріуполя по вул.Митрополітській, 65, здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1, що дійсно є порушенням п.п. 15.9Е ПДР України. Однак з відео встановлено, що позивач дійсно пояснював інспекторам поліції, що двигун його автомобілю заглох та після неодноразових спроб він його завів та може продовжувати свій рух, при цьому його автомобіль був розташований на крайній правій смузі в такому положенні, що не створює перешкод для руху попутного транспорту.

Крім того, 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор постанови про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з її сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення. В цьому зв'язку ЄСПЛ у справі «Матицина проти Росії» (Скарга № 58428/10) нагадав, що важливим елементом справедливого кримінального процесу є конфронтація (очна ставка) обвинуваченого і свідка «в присутності судді, який буде виносити рішення по справі», для того щоб суддя заслухав свідка безпосередньо, споспостерігав за його поведінкою і сформував думку щодо його надійності. (Див. «PK проти Фінляндії» (рішення) (PK v. Finland (dec.)), № 37442/97, 9 липня 2002 роки; див. також, mutatis mutandis (з відповідними змінами), «Мілан проти Італії» (рішення) (Milan v. Italy (dec.)), № 32219/02, 4 грудня 2003 року; рішення у справі "Піткянен проти Фінляндії» (Pitkanen v. Finland), № 30508/96, п.п. 62-65 9 березня 2004 року; див. також рішення у справі "Пічугін проти Росії» (Pichugin v. Russia), № 38623/03, п. 199, 23 жовтня 2012 року; і, mutatis mutandis (з відповідними змінами), постанову по справі «Валерій Лопата проти Росії» (Valeriy Lopata v. Russia), № 19936/04, п. 128, 30 жовтня 2012 року).

Із письмових пояснень інспекторів роти №1 батальйону УПП в м.Маріуполі Орлова К.В. та Баглай Д.А., наданих представником відповідача суд також вбачає, що позивач пояснював їм про несподівану зупинку двигуна автомобіля, однак дані пояснення при розгляді справи ними враховані не були, свідки правопорушення до справи не залучені.

Статтею 18 КУпАП передбачено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

У разі крайньої необхідності відбувається зіткнення двох інтересів: загроза заподіяння шкоди одним охоронюваним законом інтересам усувається шляхом заподіяння шкоди, хоча й меншої, іншим.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач при русі по вул.Митрополітській в м.Маріуполі, біля будинку №63 через несподівану зупинку двигуна автомобіля, звільнивши рух іншому транспорту, який рухався в попутному напрямку, щоб не створювати аварійної ситуації, здійснив вимушену зупинку в районі дорожнього знаку 5.41.1.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач заперечує проти винесеної постанови, оскільки вважає, що інспектором поліції при її винесенні не були враховані всі обставини справи, справа розглянута однобічно.

Відповідачем жодних тверджень позивача належними засобами доказування не спростовано.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а адміністративна справа - закриттю, оскільки відповідачем не надано суду достатньо доказів, які б вказували на наявність умислу у діях позивача щодо вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 41, 70, 71, 159, 162, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Маріуполі про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 840344 від 10.01.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ст. 122 ч.1 КУпАП, винесену інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Орловим Костянтином Вікторовичем, скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП - закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду України через Іллічівський районний суд м. Маріуполя з одночасним надсиланням її копії особою, що її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Н. В. Литвиненко