Справа № 822/791/16
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/791/16
судді Хмельницького окружного адміністративного суду Салюка П.І.
Хмельницький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Данилюк У.Т., суддів - Божук Д.А., Салюка П.І.,- розглянув заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області , Державної фіскальної служби України про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії та задовольнив заяву ОСОБА_1: визнав таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист по адміністративній справі №822/791/16, виданий Хмельницьким окружним адміністративним судом 17жовтня 2016 року.
З мотивами та результатом вирішеного спору не погоджуюся і вважаю, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, по адміністративній справі № 822/791/16 треба було би відмовити повністю з таких підстав.
17 жовтня 2016 року Хмельницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по даній справі.
В подальшому даний виконавчий лист пред'являвся позивачем для примусового виконання.
Проте, 3 листопада 2016 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання за №2967/1, згідно якого у виконавчому листі визначено двох боржників та не вказано, в якій частині потрібно виконати рішення кожному з боржників.
05 грудня 2016 року за №810/20.1/10 відділом примусового виконання рішень департаменту ДВС Міністерства юстиції України також було прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки у виконавчому документі зазначені 2 боржники.
Так, згідно з ч. 3 ст. 259 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неприбуття у судове засідання стягувача і боржника, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за виконавчим листом, а також витребувати виконавчий лист.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 259 КАС України, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).
Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.
Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.
З викладених норм вбачається, що підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, що визначені главою 50 Цивільного кодексу України.
Отже, вищевказаною правовою нормою визначені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та внесення до нього виправлень.
Як вбачається з заяви від 09.02.2017 року обставини, на які посилається позивач, не утворюють підстав з якими ст. 259 КАС України пов'язує визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, отже, в його задоволенні має бути відмовлено.
Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Ратифікувавши вказаний міжнародний договір, Україна як члена Ради Європи, визнала, серед іншого зобов'язалася гарантувати кожній людині, яка знаходиться під її юрисдикцією, право на справедливий суд (стаття 6 Конвенції) та право на ефективний засіб юридичного захисту (стаття 13 Конвенції), яка передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Також Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував на неприпустимості необґрунтованого зволікання при виконанні судового рішення (рішення у справі "Бурдов проти Росії", "Райлян проти Росії", "Зубко та інші проти України" та інші).
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).
У справі "ОСОБА_2 проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції (пункт 54).
У пункті 19 рішення у справі «Метаксас проти Греції» Європейський суд з прав людини зауважив на тому, що у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим.
Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З огляду на викладене, суд, зважаючи на принцип постійності державної влади, враховуючи викладені вище висновки Європейського суду з прав людини, беручи за основу наявність порушеного права позивача у даній справі і визнаючи пріоритетом своєчасне поновлення таких прав, вважає, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у даній справі створить необґрунтоване зволікання з відновлення порушеного права позивача, що матиме наслідком порушення з боку держави статей 6 та 13 Конвенції.
Натомість, приходжу до переконання, що наведені позивачем обставини свідчать про наявність помилок, допущених при видачі виконавчого листа, а саме в частині зазначення в графі "Боржник" одного боржника, а не двох.
Враховуючи викладене, вважаю, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі № 822/791/16, виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом 17 жовтня 2016 року, слід відмовити, та в даному випадку слід застосувати положення ст. 259 КАС України, а саме щодо виправлення помилки у виконавчому листі, що в свою чергу спростить та пришвидшить виконання рішення суду.
Тому, керуючись передбаченим ч.3 ст.25 Кодексу адміністративного судочинства України правом висловити незгоду з судовим рішенням за наслідками розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по адміністративній справі №822/791/16, переконаний, що підстав для задоволення вимог заяви немає.
Суддя П.І. Салюк