Справа № 823/1695/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1695/16 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретаря судового засідання Тищенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Черкаської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

14.11.2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнень) до Черкаської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду в двотижневий строк його заяви від 31.10.2016р. про затвердження технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 12,0 га в оренду терміном на 5 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (до моменту отримання власниками державних актів на право власності на цю земельну ділянку) в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області та про зобов'язання відповідача повторно розглянути вказану його заяву від 31.10.2016 р. і прийняти рішення передбачене п. 6 ст. 123 Земельного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у порушення положень п. 6 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідач у двотижневий строк з дня отримання технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не прийняв рішення про надання земельної ділянки у користування.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, та зазначив, що позивач зробив технічну документацію із землеустрою, а не проект землеустрою, тобто посилання позивача на частину 6 статті 123 Земельного кодексу України є помилковим, оскільки вказаною нормою визначається термін щодо прийняття рішення про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 09.09.2016 р. розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області № 266 позивачу надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо передачі нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок (паїв) загальною площею 12,0 га в оренду терміном на 5 років (до моменту отримання їх власниками документів на право власності на земельні ділянки) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в адміністративних межах Білозірської сільської ради, за межами населеного пункту (а.с.29).

31.10.2016 р. позивач подав до Черкаської районної державної адміністрації заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 12,0 га для передачі в оренду терміном на 5 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (до моменту отримання власниками державних актів на право власності на цю земельну ділянку) за рахунок нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області (а.с.5).

У вказаній заяві зазначено як додатки: технічна документація та копія витягу з ДЗК.

Вищенаведені обставини підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Спір між сторонами виник з приводу не розгляду відповідачем у двотижневий строк, відповідно до п. 6 ст. 123 Земельного кодексу України, заяви позивача від 31.10.2016р. про затвердження технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Земельного кодексу України визначені повноваження місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин. Зокрема, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить:

а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом;

б) участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних (республіканських) програм з питань використання та охорони земель;

в) координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель;

г) підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок;

ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб у межах, визначених законом;

д) підготовка висновків щодо встановлення та зміни меж сіл, селищ, районів, районів у містах та міст;

е) здійснення контролю за використанням коштів, що надходять у порядку відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, пов'язаних із вилученням (викупом) земельних ділянок;

є) координація діяльності державних органів земельних ресурсів;

ж) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Закон України «Про землеустрій» визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Статтею 1 вказаного Закону перелічені основні терміни та їх визначення.

Зокрема, наведені наступні терміни, які вживаються в такому значенні:

види робіт із землеустрою - обстежувальні, вишукувальні, топографо-геодезичні, картографічні, проектні та проектно-вишукувальні роботи, що виконуються з метою складання документації із землеустрою;

документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо;

проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом;

технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Як вбачається з наведеної норми закону, поняття «технічна документація із землеустрою» та поняття «проект землеустрою» це різні по значенню терміни.

Згідно матеріалів справи, позивач 31.10.2016р. звернувся до відповідача із заявою про затвердження саме технічної документації із землеустрою.

Вказане підтверджено заявою позивача від 31.10.2016р. і не є спірним.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Частиною 6 ст.123 Земельного кодексу України, на яку послався позивач, як на обґрунтованість позовних вимог передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 31.10.2016р. про затвердження технічної документації із землеустрою, при цьому подавши технічну документацію із землеустрою, а не проект землеустрою, який, як передбачено ч.6 ст.123 Земельного кодексу України повинен у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою прийняти рішення про надання земельної ділянки у користування.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність своїх дій та рішення.

Доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 27.02.2017р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 р., залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Черкаської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.