Справа № 2а/2570/3584/2011 
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2011-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

19.09.2011 Справа № 2а/2570/3584/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Падій В.В.,

при секретарі Кондратенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

06.07.2011 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1В.) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області (далі УПФУ в Щорському районі) про визнання дій щодо відмови позивачці у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти посадових окладів і виплаті за вислугу років неправомірними та зобовязання управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області нарахувати і виплатити грошову допомогу в розмірі 10 посадових окладів та провести виплату за вислугу років в розмірі пяти середньомісячних заробітних плат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 1973 року працювала в органах пенсійного забезпечення та має стаж державного службовця 34 роки 5 місяців 12 днів. 13.04.2010 року позивачка була звільнена з посади головного спеціаліста відділу з призначення пенсії УПФУ в Щорському районі на підставі п.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України (за станом здоровя). Позивачка звернулась із заявою до УПФУ в Щорському районі про виплату їй 10 посадових окладів у зв'язку з виходом на пенсію. 31.03.2010 року УПФУ в Щорському районі листом № 773/07 повідомило позивачку про те, що їй відмовлено у виплаті допомоги, і ця відповідь була мотивована тим, що підставою для звільнення із займаної посади не є вихід на пенсію. На думку позивачки вказана відмова є незаконною, не обґрунтованою та безпідставною.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та пояснив, що статтею 37 Закону України Про державну службу не встановлено права на одержання 10 посадових окладів державним службовцем, трудові відносини з яким припинені відповідно до п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Також, зазначив що безпідставними є вимоги позивачки щодо виплати грошової винагороди за вислугу років в розмірі пяти середньомісячних заробітних плат, оскільки згідно Порядку видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 212, грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків видається особам, які пропрацювали безперервно на посадах державних службовців в одному або кількох органах державної влади не менше ніж 10 років. Подання на видачу працівникові грошової винагороди готує безпосередній його керівник після одержання відповідної інформації від кадрової служби. Тобто, за керівником закріплено право, а не обов'язок надання грошової винагороди відповідному працівнику. В даному випадку, керівником управління рішення про виплату грошової винагороди позивачці за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків не приймалось. Порядком чітко визначено, що витрати, пов'язані з видачею зазначеної грошової допомоги, здійснюються у межах коштів, передбачених на утримання відповідних органів державної влади. Згідно з кошторисами управління на 2009, 2010 та 2011 роки кошти на виплату грошової винагороди службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, у цих роках в управлінні не планувалися.

Розглянувши подані документи і матеріали заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.04.2010 року на підставі наказу начальника УПФУ в Щорському районі № 5-О, ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу з призначення пенсії УПФУ в Щорському районі за п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (за станом здоровя), що підвереджується копією трудової книжки, наявної в матеріалах справи (а.с. 6-8).

Як вбачається із матеріалів справи, на день звільнення позивачки з займаної посади остання мала стаж державної служби - 34 роки 5 місяців 12 днів (а.с.9).

Відповідно до довідки, наданої УПФУ в Щорському районі ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію відповідно до Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII Про державну службу(далі Закон № 3723-XII). (а.с. 11).

В судовому засіданні було встановлено, що позивачка припинила трудові відносини з відповідачем, потім звернулась до УПФУ в Щорському районі із документами, необхідними для призначення пенсії державного службовця, а після призначення їй відповідної пенсії звернулась до відповідача про виплату їй грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, згідно із Законом № 3723-XII.

За наслідками розгляду заяви позивачки УПФУ в Щорському районі надало відповідь листом від 31.03.2010 року № 773/07, в якому зазначило, що ст. 37 Закону України Про державну службу не встановлено право на отримання 10 посадових окладів державним службовцем, трудові відносини з яким припинено відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 13).

Відповідно до ст. 21 Закону України від 16.12.1993 року № 3721-XII Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні(далі Закон № 3721-XII) особам передпенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії.

Дана стаття була виключена із Закону № 3721-XII, однак, ці зміни рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 були визнані неконституційними, тобто на момент звільнення позивачки з посади, стаття 21 Закону № 3721-XII діяла.

На підставі ч. 2 ст. 37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно із ч. 13 ст. 37 Закону №3723-XII, державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що норми статті 37 Закону №3723-XII виплату грошової допомоги повязують з двома умовами: виходом на пенсію і стажем державної служби не менш як 10 років.

Більш того, слід зазначити, що норми статті 37 Закону № 3723-XII не передбачають виключень або обмежень щодо виплати грошової допомоги у разі звільнення особи за статтею 40 КЗпП України або будь-якою іншою.

Тобто, в даному випадку для позивачки настали юридичні факти, необхідні для виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Таким чином, позивачка на момент призначення їй пенсії державного службовця за віком та стажем державної служби набула права на достроковий вихід на пенсію відповідно до ст. 21 Закону №3721-XII, а відповідач зобов'язаний був виплатити їй грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів, згідно із ч. 13 ст. 37 Закону №3723-XII. Натомість відповідач необґрунтовано, без законних підстав відмовив позивачці у виплаті зазначеної грошової допомоги.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 КАС України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Також суд бере до уваги, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з положень зазначених вище законів, Кодексу та з контексту Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідач не надав суду жодних належних доказів, які б підтверджували правомірність невиплати позивачці грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, згідно із ч. 13 ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому, суд вважає визнати дії управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів неправомірними та зобовязати управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 посадових окладів, згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Стосовно вимоги позивачки про виплату їй грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків в розмірі пяти середньомісячних заробітних плат, то вказана вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно пункту 3 Порядку видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 212 грошова винагорода видається у межах асигнувань на оплату праці, передбачених у державному бюджеті для відповідних органів державної влади.

Як вбачається з наданих до суду кошторисів на 2010 та 2011 роки УПФУ в Щорському районі кошти на виплату грошової винагороди службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, не передбачались та не виділялись.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області, необхідно задовольнити частково

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області - задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів неправомірними.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 посадових окладів, згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Порядок апеляційного оскарження постанови суду, передбачений ст. 185-186 КАС України.

< Поле для вводу тексту >

Суддя Падій В.В.