Справа № 809/206/17
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2017 р. Справа № 809/206/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

за участю секретаря: Волочій Л.І.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Департаменту кіберполіції Національної поліції України

про зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту кіберполіції Національної поліції України про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за липень 2016 року та компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік за період з 30.07.2016 року по 28.08.2016 року та середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги за період з 30.07.2016 року по 20.10.2016 року, стягнення моральної шкоди в розмірі 25000 грн..

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що з 25.08.1998 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року по 29.07.2016 року перебував на службі в органах Національної поліції України. Зазначив, що 22.07.2016 року звільнений зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу). В день звільнення з ним не було проведено розрахунку і тільки 29.08.2016 року на його картковий рахунок ПАТ КБ «Приват Банк» від відповідача надійшов розрахунок по заробітній платі за липень 2016 року та грошовій компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік у розмірі 16411,21 грн., а 21.10.2016 року надійшла одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 84093,39 грн. Відтак, вважає, що у зв`язку з порушенням строків проведення розрахунку при звільненні, визначених у ст.116-117 Кодексу законів про працю України, тобто за період з 30.07.2016 по 20.10.2016 включно, відповідач повинен виплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за липень 2016 року та компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік за період з 30.07.2016 року по 28.08.2016 року. Також вказав суду на те, що в результаті протиправних дій Департаменту кіберполіції Національної поліції України, а саме через несвоєчасну виплату заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошової допомоги позивач доклав додаткових зусиль для організації свого життя, чим завдано моральні страждання, почуття приниження людської честі і гідності, які позивач оцінив в розмірі 25000 грн. В зв`язку з наведеним просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Після початку судового засідання з канцелярії суду було передано клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, надіслане на електронну адресу суду 20.02.2017 року о 17.50 год. та зареєстроване канцелярією суду 21.02.2017 року, а тому не було взято до уваги судом.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 25.08.1998 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року по 29.07.2016 року перебував на службі в Національній поліції України (а.с.11-12).

Відповідно до наказу №527 о/с від 22.07.2016 року ОСОБА_1 підполковник поліції, старший інспектор відділу протидії кіберзлочинам в Івано-Франківській області Карпатського управління кіберполіції Департаменту кіберполіції Національної поліції України (міжрегіональний територіальний орган), з 29.07.2016 року звільнений зі служби в поліції згідно п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»). Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складала 17 років 11 місяців 03 дні (а.с. 13).

При звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а саме: не виплатив одноразову грошову допомогу, заробітну плату за липень 2016 року та грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2016 рік.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи тільки 29.08.2016 року на картковий рахунок позивача було зараховано 16411,21 грн. заробітної плати за липень 2016 року та грошової компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік (а.с. 18)

А 21.10.2016 року на картковий рахунок позивача зараховано 84093,39 грн. одноразової грошової допомоги при звільненні з Національної поліції України (а.с. 16).

Оскільки відповідачем було порушено строк здійснення розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходив з наступного нормативного регулювання спірних правовідносин.

Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до частин 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

В силу вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз вказаних норм дає підстав дійти висновку, що якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, то на підставі статті 117 КЗпП України підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 листопада 2011 року у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При цьому суд зазначає, що оскільки спеціальними нормами, які регулюють трудові відносини працівників Національної поліції, не передбачено відповідальності органу Національної поліції за несвоєчасне проведення розрахунку, тому суд застосовує норми Кодексу законів про працю України (статті 116 та 117 КЗпП України).

Судом встановлено, що відповідачем здійснено виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні лише 21.10.2016 року, а виплату заробітної плати за липень 2016 року та грошової компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік - 29.08.2016 року, в той час, як позивач був звільнений зі служби в поліції з 29.07.2016 року.

Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 30.07.2016 року по 21.10.2016 року та з 30.07.2016 року по 29.08.2016 року станом на день проведення цих виплат із затримкою.

В той же час, суд відмічає, що в ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Зокрема, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

З цього приводу, суд звертає увагу на те, що вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі №6-409цс16.

Судом встановлено, що перебіг строку звернення до суду за вирішенням спору щодо виплати одноразової грошової допомоги та інших виплат при звільненні ОСОБА_1, почався з 30 серпня 2016 року (наступний робочий день після дня проведення виплати заробітної плати та відшкодування на невикористану відпустку) та з 22 жовтня 2016 року (наступний робочий день після дня проведення виплати одноразової грошової допомоги) та сплив через три місяці - 30 листопада 2016 року і 22 січня 2017 року відповідно.

Позивач звернувся до суду 30 січня 2017 року, тобто з пропуском строку, визначеного статтею 233 КЗпП України.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

В обгрунтування причин пропущення вказаних строків позивач вказав незнання ним даної законодавчої норми, а також те, що перебував на лікуванні в медичному закладі 11 днів в період з 06 грудня по 17 грудня 2016 року та в подальшому відновлював здоров'я.

З приводу зазначених причин пропущеного тримісячного строку звернення до суду, суд вказує на те, що незнання закону та стаціонарне лікування позивача в медичному закладі, яке не було тривалим, не можуть вважатися поважними причинами пропуску такого строку.

А тому, у суду відсутні підстави для поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя /підпис/ Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 27.02.2017.