Справа № 754/13115/16-а
Суддя: Петріщева І. В.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/78/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Табачук Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом у порядку адміністративного судочинства, в якому, з урахуванням уточненої заяви, просить суд: 1) Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.09.2016 року щодо відмови на його звернення від 26.04.2016 року щодо призначення пенсії за віком на пільговим умовах; 2) Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; п. 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №384, з 26.04.2016 року, зазначивши, що Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно відмовило йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, вважає, що має право на зазначену державну пенсію, оскільки досяг пенсійного віку та його трудовий стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці визначають його право на пенсію на пільгових умовах.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, наведених у позові, зазначивши, що рішення відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 є таким, що прийняте поза межами його повноважень та у спосіб, який не передбачений діючими Законами України, тобто таким, що суперечить ст. 19 Конституції України, додатково пояснивши, що позивачем до Управління було подано копію своєї трудової книжки із оформленими належним чином записами про займану посаду, періодами виконуваної роботи, наявністю відомостей, що підтверджують стаж роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, виписку із Наказу №01-04/478 від 20.05.2010 року "Про підсумки атестації робочих місць по умовам праці", що підтверджує його право на отримання пенсії на пільгових умовах, оскільки його посада лікаря-рентгенолога, відноситься до Списку №1, але даний період не був взятий відповідачем до розрахунку трудового стажу, оскільки час роботи у період з 21.08.1992 року зараховується до пільгового стажу за результатами атестації робочого місця.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, зазначивши, що Управлінням у зв'язку з вирішенням пенсійного забезпечення ОСОБА_1, а саме призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно наданих документів, було проведено аналіз документів, які містяться в пенсійній справі, після аналізу документів було з'ясовано, що немає підстав для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, оскільки відсутні первинні документи, які підтверджують стаж роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, а саме: не надано пільгової довідки з результатами атестації робочих місць, що відповідатиме нормам чинного законодавства та буде завірена державними печатками України.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював на посаді лікаря-рентгенолога з 06.08.1990р. по 09.08.2014р., виконуючи відповідні роботи, за професіями, які передбачені Списком №1 Розділу 11600000 XVI Постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, які дають, право на пільгове пенсійне забезпечення», до яких відноситься посада лікаря-рентгенолога, що підтверджується копією трудової книжки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно Додатку №1 до Наказу Луганської обласної клінічної лікарні №01-04/478 від 20.05.2010 року, Переліку посадових і робочих місць, які за результатами атестації робочих місць підтверджують право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1, посада лікаря-рентгенолога відноситься до Списку №1

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення», в розділі XIХ ОХОРОНА ЗДОРОВ'Я, лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок), молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодші спеціалісти з медичною освітою, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок), рентгенолаборанти, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок), вказані посади, зайнятість на яких надає право на пільгову пенсію.

Відповідно Довідки Торгового дому "Омега-Київ" від 18.08.2016 року ОСОБА_1 з 07.08.2014 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю Відповідно Довідки Торгового дому "Омега-Київ" від 18.08.2016 року ОСОБА_1 з 07.08.2014 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Омега-Київ" на посаді лікаря-рентгенолога. дім "Омега-Київ" на посаді лікаря-рентгенолога.

ОСОБА_1 18.08.2016 року звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з завою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві 16 вересня 2016 року листом №13243/15/Б-998 відмовило ОСОБА_1 у призначенні такої пенсії з огляду на те, що у зв'язку з вирішенням пенсійного забезпечення ОСОБА_1, а саме призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно наданих документів, було проведено аналіз документів, які містяться в пенсійній справі, після аналізу документів було з'ясовано, що немає підстав для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, оскільки відсутні первинні документи, які підтверджують стаж роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, а саме: не надано пільгової довідки з результатами атестації робочих місць, що відповідатиме нормам чинного законодавства та буде завірена державними печатками України.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, досяг 50 років, має стаж роботи не менше 25 років, з них має стаж роботи з шкідливими і важкими умовами праці не менше 10 років, що надає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, що підтверджується копією трудової книжки.

Разом з тим, судом встановлено, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є протиправною, оскільки, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, позивач має право на призначення такої пенсії відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до п. 426 розділу XIX Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, до переліку виробництв, робіт, професій, посад та показників, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, також належать: лікарі-рентгенологи, а також лікарі, постійно зайняті у рентгеноопераційних і ангіографічних кабінетах.

Відповідно до п. 426 розділу XIX Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, до переліку виробництв, робіт, професій, посад та показників, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, також належать: лікарі-рентгенологи, а також лікарі, постійно зайняті у рентгеноопераційних і ангіографічних кабінетах.

Відповідно до п. 19 розділу XIX Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, до переліку виробництв, робіт, професій, посад та показників, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, також належать: лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ): чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

За нормою статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Пункт 8 Наказу Міністерства праці та соціальної політики "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право па пенсію за віком на пільгових умовах" від 18.11.2005 року №383, передбачає, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", застосовуються Список № 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, і Список №2 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на рабатах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 № 1173.

Враховуючи те, що п. 1 постанови Верховної Ради України "Про порядок введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 06 грудня 1991 року №1931 в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій, був введений в дію з 1992 року та те, що позивач, за наявністю має пільговий стаж роботи по Списку №1 за відвідними професіями, правила отримання позивачем пенсії за віком на пільгових умовах визначається, у тому числі, згідно з списками, що затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року.

Розділ XXXII Загальні професії. Списку № 1 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах Постанови Ради Міністрів СРСР "Про затвердження виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах" містить відповідні професії, за якими працював ОСОБА_3.

Таким чином, робота позивача за відповідними професіями є спеціальним стажем для отримання пенсії на пільгових умовах.

До набрання чинності Законом України "Про пенсійне забезпечення" порядок призначення пенсій визначався Законом СРСР "Про державні пенсії".

Пункт б) ст. 9 Закону СРСР "Про державні пенсії", встановлював, що чоловіки робітники і службовці на інших роботах з важкими умовами праці - за списком виробництв, професій і посад, який затверджений Радою Міністрів СРСР, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менш 25 років.

Пункт д) ст. 9 Закону СРСР "Про державні пенсії" закріплював, що робітники і службовці передбачені в пунктах "а" і "б" цієї статті, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, якщо не менше половини стажу, необхідного для призначення ним цієї пенсії, припадає на відповідні роботи, що дають право на пенсію на пільгових умовах.

Отже, вимоги за віком і стажем щодо призначення пільгової пенсії позивачу встановлюються Законом СРСР "Про державні пенсії" та постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56р.

Відповідно до п. 20 Положення "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Твердження суб'єкта владних повноважень про відсутність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, суперечать положенням статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", де зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 1) п. 2.3 Положення про управління Пенсійного Фонду України в районах, містах, затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 30 квітня 2002 року №8-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за №442/6730, управління має право отримувати від підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, відомості, необхідні для здійснення покладених на управління функцій. Тобто, відповідач мав право уточнити спірні для нього питання, однак цим правом не скористався.

Із записів трудової книжки позивача, наданих довідок вбачається, що він працював за професіями, які передбачені чинним на той час Списком №1.

Таким чином, знайшов підтвердження той факт, що позивач має стаж роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до положень п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових, умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що положеннями Списку № 1 передбачається право на пільгове пенсійне забезпечення лише лікарям-рентгенологам, а посади завідуючого рентгенівським кабінетом, лікаря рентгенолога Списком № 1 не передбачені, оскільки позивач не був виключно завідуючим рентгенівським кабінетом, а фактично працював лікарем-рентгенологом з виконанням функцій завідуючого рентгенівським кабінетом.

Так само суд не може прийняти до уваги й посилання відповідача на те, що стаж відповідача не можливо визначити за даними первинної документації, оскільки такі посилання є безпідставними та не відповідають вимогам чинного законодавства України. Так, норми ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначають, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За приписами п. 10 зазначеного Порядку, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, як це передбачено п. 20 Порядку. Тобто, ця норма передбачає при відсутності трудової книжки чи відповідних записів надання довідок, які підтверджують особливі умови праці. Але це не відноситься до позивача, який має трудову книжку з відповідними записами та яка заповнена відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює ведення трудових книжок. Надана позивачем копія його трудової книжки містить відповідні записи про роботу позивача на посадах лікаря рентгенолога, завідуючого рентгенологічним кабінетом, лікаря рентгенолога. Цими записами підтверджується право позивача на призначення йому пенсії на пільгових умовах, відповідно до чого уточнюючих довідок та інших документів на підтвердження наявного трудового стажу за Списком № 1 для призначення пенсії позивач надавати не зобов'язаний.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивач протягом практично всього періоду роботи на посадах лікаря-рентгенолога, завідуючого рентгенологічним кабінетом, лікаря рентгенолога працював за сумісництвом на посадах, які право на призначення пенсії на пільгових умовах не дають, оскільки суд вважає такі посилання безпідставними і необґрунтованими. Так, відповідач фактично підміняє поняття «сумісництво» поняттям «суміщення». При цьому необхідно враховувати, що сумісництво завжди передбачає укладення окремого трудового договору, водночас суміщення це завжди виконання додаткової роботи в межах одного й того самого трудового договору. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться у трудовій книжці за бажанням працівника, власником або уповноваженим ним органом. Натомість, суміщенням професій (посад) це виконання працівником на тому самому підприємстві поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи, відповідно до положень ст. 105 КЗпП України. За таку інтенсивну працю працівникові доплачують до посадового окладу. При роботі за суміщенням професій (посад) окремий трудовий договір з працівником не укладається. На підставі заяви працівника видається наказ про встановлення йому доплати за суміщення професій (посад), збільшення обсягу виконуваних робіт, виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника тощо. Крім того, відповідно до норм, які містяться в п.п. 8, 12 Переліку робіт, які не є сумісництвом, наведеного у додатку до Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 1993 року за № 76, виконання таких робіт як робота без зайняття штатної посади на тому самому підприємстві, в установі, організації, а також виконання обов'язків, за які установлена доплата до окладу (ставки) в процентах або в українських карбованцях, відповідно до чинного законодавства не є сумісництвом.

Проте, в порушення вимог п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до яких позивач, як працівник, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, має право на призначення на пільгових умовах пенсії за віком, позивачу така пенсія за віком на пільгових умовах призначена не була.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-XII та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці можуть бути: карта умов праці наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Така правова позиція щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року (справа №21-519а 14).

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах є підтвердженим, тому рішення відповідача за наданими позивачем документами про відмову у її призначенні не є правомірним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа може оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. З ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, не довів правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для відмови у задоволенні позовних вимог немає, а доводи, наведені відповідачем, спростовуються вище наведеним.

Керуючись статтями 94, 158 - 163, 167, 185, 254 - 258 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 протиправними.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 18 серпня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відшкодувати ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1102,40 грн. з Державного бюджету України.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення постанови або з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Петріщева І.В.