Справа № 711/5336/16-а
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року справа № 711/5336/16-а

П/823/53/16

10 год. 55 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді - Тимошенко В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Цаплі І.Ю.

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача - Дубиновської Ю.О. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Черкаській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2016 року з Придніпровського районного суду м. Черкаси у Черкаський окружний адміністративний суд надійшла адміністративна справа за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Черкаській області про скасування постанови про накладення штрафу від 19.05.2016 №23-01-59/072-74.

Позов обґрунтовано виходом відповідача за межі владних повноважень при проведенні перевірки, за наслідкамя якої прийняті спірне рішення. Крім того, позивач вказує, що станом на час прийняття спірного рішення усунені порушення закону, що стали підставою його прийняття.

Відповідач надав суду письмові заперечення проти задоволення позову, в яких зазначив, що має повноваження накладати штрафи за порушення роботодавцями законодавства у сфері трудових відносин, а спірні рішення прийняв за виявлені факти таких порушень.

Заслухавши пояснення, доводи та міркування представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Суд встановив, що у період з 10.05.2016 до 11.05.2016 відповідно до наказу від 18.04.2016 №86-Н на підставі направлення від 18.04.2016 №459 службова особа відповідача здійснила позапланову перевірку позивача, про що складений акт №23-01-59/072, який підписаний позивачем без заперечень.

В акті зафіксовано порушення позивачем, зокрема, вимог ст.107 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). На його підставі відповідач прийняв оскаржувану постанову від 19.05.2016 №23-01-59/072-74 про накладення штрафу в сумі 29000грн і припис від 11.05.2016 №23-01-59/072-057 щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Суд з'ясував, що оскаржувана постанова прийнята за не проведення у подвійному розмірі оплати праці у святкові дні працівникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд врахував таке.

Згідно з абз.5 ч.1 ст.18 Закону України від 05.10.2000 №2017-ІІІ "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

На підставі ч.2 ст.19 наведеного Закону державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Ч.2 ст.2 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон №108/95-ВР) встановлена структура заробітної плати, яка складається з основної та додаткової.

На підставі ч.2 наведеної статті додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст.107 КЗпП робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплати у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

Суд звернув увагу, що за наслідками перевірки позивача встановлено, що відповідно до табелів обліку робочого часу за січень та березень 2016 року працівники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 працювали у святкові дні - 7 січня 2016 року. ОСОБА_4 працювала також 8 березня 2016 року.

Разом з тим, згідно з даними розрахунково-платіжних відомостей за вказаний період оплата праці у подвійному розмірі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за роботу у святкові дні не зафіксовано.

Абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП встановлено відповідальність у разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці у формі штрафу в десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Оскільки позивач не спростував жодним доказом виявленого перевіркою факту невиплати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подвійного розміру заробітної плати у святкові дні, тоді як вимогами ст.107 КЗпП встановлений такий обов'язок, суд дійшов висновку, що спірне рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Доводи позивача, що нею забезпечено виконання припису в частині виплати вищевказаним особам подвійного розміру заробітної плати після здійснення перевірки та до часу прийняття оскаржуваного рішення не спростовує виявленого контролюючим органом порушення, за яке нормами чинного законодавства передбачена відповідальність у вигляді штрафу. Крім того, нормами чинного законодавства не передбачено звільнення від відповідальності за порушення вимог законодавства у разі виконання припису, що винесений за результатами перевірки, якою виявлені такі порушення.

Також суд не врахував доводи позивача про вихід відповідача за межі владних повноважень при здійсненні перевірки, з огляду на таке.

Абзацом другим ст.19 Конституції України встановлений обов'язок державних органів, їх посадових та службових осіб діяти виключено в межах, порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 №1291/21603 (далі - Порядок № 390).

Відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обовязків мають повноваження державного інспектора з питань праці. Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що Підставами для здійснення позапланових заходів є: подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов'язкової звітності, поданих суб'єктом господарювання; перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю); обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення; неподання у встановлений термін суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Суд врахував, що 31.03.2016 відповідачу надійшов лист від 24.03.2016 №979-01-20 Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради щодо можливого порушення законодавства про працю суб'єктами господарювання, у т.ч. позивачем. 06.04.2016 відповідач отримав від Державної служби з питань праці згоду на проведення позапланової перевірки у т.ч. позивача, на підставі якого прийнятий наказ від 18.04.2016 №86-Н щодо проведення перевірки позивача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Суд також зауважує, що процедурні порушення та недотримання контролюючим органом встановленого законом порядку проведення перевірки є підставою для не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки особою, стосовно якої перевірка призначена. В разі допуску до перевірки самі по собі порушення порядку проведення перевірки не роблять наслідки перевірки нікчемними.

Такий висновок суду відповідає аналогічній правовій позиції Вищого адміністративного суду України викладеній у постанові від 17.05.2012 у справі № К-37554/09-С.

Крім того, представник позивача, мотивуючи позовні вимоги щодо незаконності проведення планової перевірки, посилаються на наявність мораторію на проведення перевірок суб'єктів господарювання, встановленого Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року № 71-VІІІ (далі - Закон № 71).

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону, у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами КПК України. В той же час, зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи-підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібно роздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Відтак, Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів та передбачає внесення змін до податкового законодавства.

Отже, за своєю метою та змістом цей Закон покликаний врегулювати саме податкові, а не будь-які інші правовідносини.

Крім того, відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Вказаним Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності тих контролюючих органів, про які йдеться у пункті 41.1статті 41 цього Кодексу. Такими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відтак, беручи до уваги завдання Управління Держпраці у Черкаській області, визначені Положенням про Управління Держпраці у Черкаській області, суд доходить висновку, що відповідач у цій справі не є контролюючим органом доходів і зборів в розумінні вимог пункту 41.1 статті 41 ПК України.

Тому приписи пункту 3 Прикінцевих положень Закону від 28.12.2014 року № 71-VІІІ не можуть поширюватись на Управління Держпраці у Черкаській області, як помилково стверджує позивач.

Крім того, 28 грудня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 76 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", який набув чинності 01.01.2015 року (далі - Закон № 76).

Відповідно до п.8 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону № 76 установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Таким чином, на період з січня по червень 2015 року поширювалось обмеження щодо проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами, зокрема й Державною інспекцією з питань праці та її територіальними органами.

Проте, оскільки дія вищевказаного мораторію закінчилась, починаючи з 01 липня 2015 року проведення заходів державного контролю за дотриманням законодавства про працю у загальному порядку відновилося, а тому перевірка проведена без порушення норм законодавства України.

Врахувавши зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, задоволенню не підлягають, а сплачений судовий збір не підлягає присудженню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про скасування постанови Управління Держпраці у Черкаській області від 19.05.2016 №23-01-59/072-74 - відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити сторонам.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлений 24.02.2017