Справа № 489/6023/16-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/6023/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

05.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва із адміністративним позовом до Управління ПФУ у Центральному районі м. Миколаєва, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення відповідача №235 від 25.10.2016 року щодо відмови йому у перерахунку раніше призначеної пенсії на підставі довідки прокуратури Миколаївської області №18/198 вих-16 від 13.09.2016 року;

- зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок раніше призначеної пенсі у відповідності до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ (що діяла на час призначення йому пенсії), виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, на підставі довідки прокуратури Миколаївської області №18/198 вих-16 від 13.09.2016р., згідно якої заробітна плата складає 10 579,68 грн. та здійснити відповідні виплати з 01.12.2015 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2016 року (ухваленою в порядку ст.183-2 КАС України) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку раніше призначеної пенсії. Зобов'язано Управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва здійснити ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеної пенсії, у відповідності до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами і доповненнями в редакції, що діяла на час призначення йому пенсії), виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, згідно довідки прокуратури Миколаївської області №18/198 вих-16 від 13.09.2016р., починаючи з 01.12.2015 року, та виплатити, з урахуванням отриманої суми.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду 1-ї інстанції, в.о. начальника Управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва 05.01.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права, просив скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та /або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває з 04.05.1994 року на обліку в Управлінні ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва та йому призначено пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від середнього заробітку.

У зв'язку з підвищенням працівникам прокуратури заробітної плати позивач 10.10.2016 року звернувся до Управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва із заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії на підставі виданої йому прокуратурою Миколаївської області довідки від 13.09.2016р. №18/198-вих-16, відповідно до якої, розмір заробітної плати працюючого слідчого з особливо важливих справ складає 10 579,68 грн.

Однак, Управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва своїм листом від 25.10.2016 року №235 відмовило позивачу в проведенні перерахунку пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року, оскільки вказаною Постановою лише було внесено зміни до Постанови КМУ від 31.05.2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», а саме - виключено пункт 4, який врегульовував питання перерахунку пенсії державним службовцям.

Не погоджуючись з вищевказаними діями та рішенням пенсійного органу позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості і доведеності позовних вимог та відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам були врегульовані частинами тринадцятою, вісімнадцятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

Згідно з ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Поряд з цим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. №76-VІІI, ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ викладена в наступній редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Даний Закон, згідно пункту 1 Прикінцевих положень, набрав чинності 01.01.2015 року.

15.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII.

Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини 5 статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15.12.2015 року.

Отже, на час звернення позивача, т.б. 10.10.2016 року, до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частини 13 та 18 статі 50-1 Закону України «Про прокуратуру» втратили чинність.

А згідно ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (чинної на час виникнення спірних відносин), умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому, відповідно, вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На момент звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Норми законодавства щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, з урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було помилково встановлено, що при перерахунку пенсії позивачу відповідач повинен був керуватися ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії ).

Таким чином, за вказаних вище обставин, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку про правомірність оскаржуваних дій та рішень відповідача, та, відповідно, здійснення своїх повноважень у спосіб передбачений Конституцією України та законами України.

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на той факт, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і ВАС України, зокрема, в своїх рішеннях від 26.01.2017 року №К/800/28010/16, від 02.02.2017 року №К/800/27464/16, від 13.01.2017 року №К/800/1439/17.

Слід також зазначити, що Конституційний Суд України у п.2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року вказав, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у 2.2. вказаного рішення КСУ зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту. У Рішенні від 02.03.1999р. №2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до п.3 ст.116 Конституції України (254к/96-ВР), здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (384/2011) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Таким чином, за вказаних обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції було частково порушено норми матеріального і процесуального права, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.202 КАС України, вважає за необхідне, скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.183-2,195,197,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м.Миколаєва - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко