Справа № 826/10647/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2017 року № 826/10647/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1) з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства "Фідобанк" (надалі - ПАТ "Фідобанк") Коваленка Олександра Володимировича (надалі - відповідач-1, уповноважена особа Фонду Коваленко О.В.), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач-2, Фонд), в якому просить:

- визнати протиправними невизнання відповідачем-1 суми у розмірі 22500,00 грн. залишком за договором банківського рахунку між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_1 - фізичною особою (в результаті припинення правовідносин між ПАТ "Фідобанк" та позивачем у статусі суб'єкта підприємницької діяльності в день подання останнім заяви від 19.05.2016 р. про закриття поточного рахунку та перерахування зазначеної у ній суми на інший відкритий у ПАТ "Фідобанк" картковий рахунок позивача-фізичної особи) та не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Фідобанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладками за рахунок Фонду;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду визнати та включити до переліку вкладників ПАТ "Фідобанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, додаткову інформацію про позивача щодо виплати відшкодування у сумі 22500,00 грн;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 (сума 22500,00 грн.) як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Фідобанк" за рахунок Фонду;

- зобов'язати Фонд розробити та затвердити на підставі такої додаткової інформації відповідні доповнення до загального реєстру відшкодувань вкладникам ПАТ "Фідобанк" для здійснення виплат за рахунок коштів Фонду.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на відсутність правових підстав для не визнання відповідачем-1 суми у розмірі 22500,00 грн. залишком за договором банківського рахунку між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_1 (в результаті припинення правовідносин між ПАТ "Фідобанк" та позивачем у статусі суб'єкта підприємницької діяльності в день подання останнім заяви від 19.05.2016 р. про закриття поточного рахунку та перерахування зазначеної у ній суми на інший відкритий у ПАТ "Фідобанк" картковий рахунок позивача-фізичної особи) та не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Фідобанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладками за рахунок Фонду.

В ході судового розгляду даної справи позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити, а відповідачі проти позову заперечили з підстав, викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

Водночас, представник відповідача-2 у судове засідання 20 грудня 2016 року не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 20 грудня 2016 року судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

19 травня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до ПАТ "Фідобанк" із заявою про закриття поточного рахунку, в якій просила закрити її поточний рахунок НОМЕР_1, відкритий в ПАТ "Фідобанк", перерахувавши залишок коштів (23248,24 грн.) на картковий рахунок НОМЕР_2, відкритий в ПАТ "Фідобанк" на ім'я ОСОБА_1

Разом з тим, 20 травня 2016 року ФОП ОСОБА_1 надіслано на адресу ПАТ "Фідобанк", а 27 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась особисто до відповідача-1, із заявою про видачу довідки про закриття рахунку, до якої додано платіжне доручення №19 від 19 травня 2016 року №19 про перерахування з рахунку ФОП ОСОБА_1 НОМЕР_1 на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 кошти в сумі 22500,00 грн.

Поряд з цим, постановою Правління Національного банку України "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до категорії неплатоспроможних" від 20 травня 2016 року №8 ПАТ "Фідобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим того ж 20 травня 2016 року Фондом прийнято наказ "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" №184, відповідно до якого розпочато процедуру виведення ПАТ "Фідобанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 20 травня по 19 червня 2016 року (включно) та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленка Олександра Володимировича, та делеговано йому усі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Фідобанк", визначені ст.ст. 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року №4452-VI (надалі - Закон №4452-VI).

У подальшому, 09 червня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк"" №959, яким продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк" та повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк", визначені ст.ст. 37-39 Закону №4452-VI, з 20 червня по 19 липня 2016 року.

Крім того, судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк"" від 18 липня 2016 року №142-рш виконавчою дирекцією Фонду 19 липня 2016 року прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації ПУАТ "Фідобанк" та делегування повноважень ліквідатора банку" №1265, відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Фідобанк" з 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленка Олександра Володимировича, та делеговано йому усі повноваження ліквідатора ПАТ "Фідобанк", визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону №4452-VI, строком на 2 роки, з 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року включно.

При цьому, з наданої відповідачем-1 довідки про залишок на рахунку від 01 червня 2016 року позивачем встановлено, що залишок коштів на рахунку ФОП ОСОБА_1 складає 23248,24 грн., тобто кошти з рахунку ФОП ОСОБА_1 НОМЕР_1 не були перераховані на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2.

Вважаючи протиправним невизнання відповідачем-1 суми у розмірі 22500,00 грн. залишком за договором банківського рахунку між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_1 - фізичною особою (в результаті припинення правовідносин між ПАТ "Фідобанк" та позивачем у статусі суб'єкта підприємницької діяльності в день подання останнім заяви від 19.05.2016 р. про закриття поточного рахунку та перерахування зазначеної у ній суми на інший відкритий у ПАТ "Фідобанк" картковий рахунок позивача-фізичної особи), та не включення позивача до переліку (загального реєстру) вкладників ПАТ "Фідобанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладками за рахунок Фонду, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону №4452-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, як вже зазначалось вище, регулюються та визначаються Законом №4452-VI.

Згідно із положеннями п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону №4452-VI.

Так, уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку) (ч. 1 ст. 27 Закону №4452-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" (ч. 3 ст. 27 Закону №4452-VI).

Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. (ч. 4 ст. 27 Закону №4452-VI).

Разом з тим, згідно із п. 1 ч. 5 та п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону №4452-VI, під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виконання операцій з виплати переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Враховуючи вищезазначене, а також звертаючи увагу на відсутність в матеріалах справи належних доказів того, що до початку процедури виведення Фондом ПАТ "Фідобанк" з ринку з рахунку ФОП ОСОБА_1 НОМЕР_1 були перераховані на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 кошти у сумі 22500,00 грн., суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними невизнання відповідачем-1 суми у розмірі 22500,00 грн. залишком за договором банківського рахунку між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_1 - фізичною особою (в результаті припинення правовідносин між ПАТ "Фідобанк" та позивачем у статусі суб'єкта підприємницької діяльності в день подання останнім заяви від 19.05.2016 р. про закриття поточного рахунку та перерахування зазначеної у ній суми на інший відкритий у ПАТ "Фідобанк" картковий рахунок позивача-фізичної особи) та не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Фідобанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладками за рахунок Фонду.

Виходячи з того, що позовні вимоги щодо зобов'язання відповідачів вчинити певні дії є похідними від вказаної вище позовної вимоги щодо визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача-1, яка судом визнана необґрунтованою, а тому такі похідні позовні вимоги також є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у вище вказаних постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року №2343-XII (надалі - Закон №2343-XII), а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Нормами Закону №2343-XII визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2343-XII, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Тобто, нормами Закону №2343-XII регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються у порядку, визначеному нормами ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону №2343-XII, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що у даній справі вирішуються спірні правовідносини у рамках норм Закону №4452-VI.

Системний аналіз вище викладених норм Закону №4452-VI дає суду підстави дійти до висновку, що, у даному випадку, ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку у силу відмінного правового регулювання, відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону №2343-XII. Зокрема, відповідно до ст. 7 Закону №2343-XII, порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках норм Закону №2343-XII є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у господарському суді.

У даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України у рамках норм Закону №4452-VI, якими не передбачено порушення справи про банкрутство у господарському суді, а тому, у даному випадку, норми Закону №2343-XII до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 36, ч. 1 ст. 54 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Дія Закону №2343-XII на банки не поширюється.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20 травня 2013 року №8.

Вище вказані висновки також кореспондуються із позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в інформаційному листі №992/11/14-14 від 25 липня 2014 року.

Таким чином, враховуючи у сукупності вище викладені норми та з'ясовані обставини, а також з метою дотримання вимог ст. 17 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14 та вирішення даної справи саме у порядку адміністративного судочинства.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України підстави для присудження на користь позивача понесених ним судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов