Справа № 182/3510/16-а(2-а/0182/135/2016)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2017 рокусправа № 182/3510/16-а(2-а/0182/135/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В.

секретар судового засідання: Федосєєва Ю.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року у справі 182/3510/16-а (2-а/0182/135/2016) за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо невнесення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Шолохове, Нікопольського району до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги;

- зобов'язати відповідача включити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Шолохове, Нікопольського району до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги;

- зобов'язати відповідача надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Шолохове, Нікопольського району, пільги щодо сплати 50 % на оплату житлової площі, комунальних послуг, а також палива, з 24.11.2009 року.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

24.11.2009 року наказом № 258 о/с ГУМВС України в Дніпропетровській області, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у відставку Збройних сил України за вислугу років.

25.12.2009 року ГУМВС в Дніпропетровській області надано позивачу довідку № 83/31775, відповідно до якої ОСОБА_2 надано право на пільгу, а саме 50 % знижку по сплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року довічно.

30.06.2015 року надання позивачу вказаної пільги припинено (у зв'язку з неподанням ОСОБА_2 даних про доходи родини) відповідно до нової редакції ст. 22 Закону України «Про міліцію».

Позивач звернулась до відповідача із заявою про відновлення належних їй пільг згідно ст. 22 Закону України "Про міліцію" в редакції, яка діяла станом на час її виходу на пенсію.

28.04.2016 року відповідач листом за вихідним № 628 повідомлено позивача, що відповідно до пункту 1 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» з 07.11.2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію», згідно з яким, втратили право на пільги звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти ( до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні. Пільги по оплаті за житлово-комунальні послуги Законами України «Про національну поліцію» та «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» не передбачені. (а.с. 5)

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюванні дії відповідача є неправомірними, оскільки відповідно до вимог ст. 22, 58 Конституції України, при прийнятті нових Законів чи внесенні змін у діючі та інші нормативно-правові акти, останні не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують чи скасовують відповідальність особи.

Проте, колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовий і соціальний захист працівників міліції та їх пенсійне забезпечення врегульовано Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-XII, згідно з ч. 1, 2 ст. 22 якого передбачено, що держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Працівники міліції користуються пільгами при розподілі житла, встановленні квартирних телефонів, влаштуванні дітей у дошкільні заклади, вирішенні інших питань соціально-побутового забезпечення у порядку, передбаченому законодавством України.

Чинною на час призначення позивачу спірної пільги редакцією Закону України "Про міліцію" передбачено, що працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом

Пільги, передбачені частинами 4, 5 та 6 цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. (ч. 4, 6-7 ст. 22 Закону України "Про міліцію").

Проте колегія суддів звертає увагу, що з 7 листопада 2015 року у зв'язку з набуттям чинності Законом України «Про Національну поліцію» втратив чинність Закон України «Про міліцію», а стаття 22, відповідно до якої позивач до прийняття ЗУ «Про Національну поліцію» мав право на 50-відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо викладена в другій редакції та не містить посилань на пільги, що були встановлені раніше, а містить основні повноваження керівника поліції.

З урахуванням викладеного судова колегія зазначає, що, у період з часу призначення позивачу пільги та до набуття чинності Законом України "Про Національну поліцію" чинним законодавством встановлювалось право певного кола осіб, в тому числі і позивача, відповідно до Закону України "Про міліцію" на отримання 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Однак, згідно абзаців 2 та 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" (доповнено згідно із Законом № 900-VІІІ від 23.12.2015 року) встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що Закон України "Про Національну поліцію" не містить норм, які б передбачали таку пільгу,як 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цього закону в силу

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України "Про Національну поліцію", в якому у прикінцевих та перехідних положеннях встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, які передбачені ЗУ "Про Національну поліцію", тому пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

При цьому колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на положення статті 58 Конституції України щодо неможливості зворотної дії закону, оскільки в даному випадку прийняті зміни у законодавстві не застосовувались на правовідносин, що існували до набрання ними чинності цими змінами, а надання пільг позивачу було припинено лише після цього.

Крім того, колегія суддів зазначає, що встановлені діючим законодавством пільги не є довічними, як помилково вважає позивач, а залежать від конкретних положень чинного законодавства, яке визначає, чи надаються пільги певній категорії осіб чи ні. Не можна вважати пільги і досягнутою соціальною гарантією, яку забороняється звужувати за нормами Конституції України, оскільки пільги безпосередньо пов'язані із правовим статусом певної особи, а не із досягненням особою певних соціальних гарантій, як, наприклад, набуття права на призначення пенсії чи її перерахунок, яких особу неможливо позбавити наступними змінами в законодавстві. Тобто при зміні правового статусу працівника міліції (поліції) шляхом позбавлення їх певних пільг, такі пільги перестають надаватись всім особам цієї категорії, а не тільки тим, хто стане міліціонером (поліцейським) в майбутньому.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для надання позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки з 07.11.2015 року вказані пільги не передбачені чинним законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію», у зв'язку з чим висновки суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача є помилковими.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нової про відмову у задоволенні позову.

Повний текст виготовлено 17 лютого 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, 196, 198, 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради задовольнити.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року у справі 182/3510/16-а (2-а/0182/135/2016) скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко