Справа № 826/18307/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 лютого 2017 року № 826/18307/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріна Р.О., Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про визнання неправомірною бездіяльності та дій, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріна Р.О., Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про визнання неправомірною бездіяльності щодо незабезпечення переважного права позивача перед іншими особами на купівлю майна боржника ОСОБА_4 , а саме: ? квартири АДРЕСА_1, визнання протиправними дій щодо передачі майна боржника ОСОБА_4, а саме: ? квартири АДРЕСА_1 на реалізацію шляхом проведення електронних торгів за відсутності виділу в натурі частки зі спільного майна співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а саме: квартири АДРЕСА_1, зобов'язання вчинити дії щодо поновлення порушених прав позивача шляхом скасування постанов про передачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу ? частини квартири АДРЕСА_1, скасування акту та інших документів складених за фактом такої передачі в частині набуття права власності на вказане майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить їй (позивачу) та ОСОБА_4, проте в порушення прав позивача як співвласника квартири визначених ст. 362, 364, 366 Цивільного кодексу України, ? квартири АДРЕСА_1 без виділу частки в натурі та незабезпечення переважного права позивача на купівлю зазначеної частини вказаної квартири, відповідачами передано квартиру на реалізацію та, в подальшому, передано стягувачу в рахунок погашення боргу.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Інші сторони явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

У зв'язку з викладеним відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції відкрито виконавче провадження №35998778 з примусового виконання виконавчого листа №2604/13457/2012 виданого 11.01.2013 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу.

В подальшому, актом опису й арешту майна від 27.01.2014 накладено арешт на ? квартири АДРЕСА_1.

Згідно з правилами частин першої та третьої статті 62 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Постановою від 15.04.2016 призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості ? квартири АДРЕСА_1 ринкова вартість об'єкта оцінки становить 881 586,5 грн.

В подальшому, складено акти уцінки майна від 13.07.2016 №136/8, від 22.08.2016 №136/8.

Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах підлягає уцінці державним виконавцем не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна (частина п'ята статті 62 Закону).

У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду (частина шоста статті 62 Закону).

Листом від 24.10.2016 стягувачу ОСОБА_3 запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна боржника, а саме: ? квартири АДРЕСА_1 за ціною 881 586,5 грн.

ОСОБА_3 повідомила про погодження з пропозицією залишити за собою нереалізованого майна боржника, а саме: ? квартири АДРЕСА_1 за ціною 881 586,5 грн.

У разі бажання стягувача залишити за собою майно воно йому передається за ціною, що дорівнює початковій вартості, за якою це майно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частини восьма та дев'ята статті 62 Закону).

Інші документи (постанова та/або акт) про передачу майна стягувачу відповідачами не складались на виконання ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2016 по справі №826/18307/16.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.11.2003 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожний набули право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набули право спільної власності згадувану квартиру.

Відповідно до ст 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-76цс13, об'єктом реалізації з прилюдних торгів є нерухоме майно, яке є об'єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об'єкт власності), а не його частина, яка не набула статусу об'єкта нерухомості в передбаченому законом порядку.

Верховним Судом України було встановлено, що висновки суду про правомірність здійснення продажу з прилюдних торгів частин внутрішнього об'єму цієї будівлі (окремих кімнат, приміщень загального користування: коридорів, душових) без вирішення питання щодо технічної можливості виділу в натурі цих часток з об'єкта нерухомого майна й набуття ними статусу об'єкта цивільних прав не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону.

Згідно з ч. 2 статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що частки позивача та боржника в квартирі АДРЕСА_1 розмежовані не були.

Таким чином, частки позивача та боржника в такій квартирі розмежовані не були, проте майно боржника (1/2 квартири АДРЕСА_1) передано на реалізацію шляхом проведення електронних торгів.

Відповідно до ст 362 Цивільного кодексу України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Частинами 1, 2 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ст. 366 Цивільного кодексу України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Отже, реалізація частки майна, яке перебуває у спільній частковій власності з публічних торгів можлива виключно зі відмови інших співвласників від придбання частки боржника.

Реалізація частки майна, яке перебуває у спільній частковій власності в іншому порядку порушує права інших співвласників такого майно.

Проте, судом встановлено, що позивачу не було запропоновано викупити частку боржника ОСОБА_4 у спільній часткові власності (? квартири АДРЕСА_1), а таке майно передано на реалізацію з публічних торгів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність щодо забезпечення переважного права позивача на купівлю майна боржника ОСОБА_4 , а саме: ? квартири АДРЕСА_1 та про протиправність дій відповідачів щодо передачі майна боржника ОСОБА_4, а саме: ? квартири АДРЕСА_1 на реалізацію шляхом проведення електронних торгів за відсутності виділу в натурі частки зі спільного майна співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а саме: квартири АДРЕСА_1 та, як наслідок задоволення позову у вказаній частині.

Щодо позову в частині зобов'язання вчинити дії поновлення порушених прав позивача шляхом скасування постанов про передачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу ? частини квартири АДРЕСА_1, скасування акту та інших документів складених за фактом такої передачі в частині набуття права власності на вказане майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідачами надано суду копії матеріалів виконавчого провадження № 35998778, з яких вбачається, що постанову та акт про передачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу ? частини квартири АДРЕСА_1 не складались, отже позов у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Задовольнити частково позов.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо незабезпечення переважного права ОСОБА_1 перед іншими особами на купівлю майна боржника ОСОБА_4, а саме: ? квартири АДРЕСА_1.

3. Визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо передачі майна боржника ОСОБА_4 , а саме: ? квартири АДРЕСА_1 на реалізацію шляхом проведення електронних торгів за відсутності виділу в натурі частки зі спільного майна співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а саме: квартири АДРЕСА_1.

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда