Справа № 825/325/17
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 лютого 2017 року Чернігів Справа № 825/325/17

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Житняк Л.О., перевіривши матеріали позовної заяви Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області до Публічного акціонерного товариства "Чернігівбуд", третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "АКТІВ-ОФІС БВ" про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И Л А:

22.02.2017 позивач в особі заступника начальника Павленка Є.О. в порядку ч.3 ст.151, ст.152 ЦПК України звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Чернігівбуд", третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "АКТІВ-ОФІС БВ", в якому просить:

- накласти арешт та заборону щодо його відчуження на майно: нежитлову будівлю - адмінбудинок з підвалом, позначений на плані літерою "А-2" загальною площею 5494,6 кв.м що знаходиться за адресою м.Чернігів, вул.Князя Чорного (вул.Пролетарська 4) що розташована на земельній ділянці в адміністративних межах Чернігівської міської ради загальною площею 0,474 га кадастровий номер №:01:038:0050, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01;

- визнати договір купівлі-продажу від 21.10.2015 щодо відчуження майна: нежитлову будівлю - адмінбудинок з підвалом, позначений на плані літерою "А-2" загальною площею 5494,6 кв.м що знаходиться за адресою м.Чернігів, вул.Князя Чорного (вул.Пролетарська 4) що розташована на земельній ділянці в адміністративних межах Чернігівської міської ради загальною площею 0,474 га кадастровий номер №:01:038:0050, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01 недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження в адміністративній справі за даним позовом, необхідно врахувати, що згідно п.6 ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - Кодекс, КАСУ) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи немає підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст.2 Кодексу). Відповідно в силу п.1 ч.2 ст.17 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних та юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. За визначенням терміну "справа адміністративної юрисдикції" - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.1 ч.1 ст.3 Кодексу).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому за визначенням ч.3 ст.6 та п.5 ч.2 ст.17 КАСУ суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України, оскільки юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви - позивач оскаржує дійсність правочину, укладеного між відповідачем та третьою особою, посилаючись на те, що укладання спірного договору суперечить моральним засадам, без наміру створення правових наслідків, які обумовлені таким договором, та явно суперечать інтересам кредиторів, ухилення від стягнення на зазначене майно, тим часом позбавляючи державного виконавця можливості виконати рішення та судові накази, щодо виконання зазначених рішень.

Так, правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів недійсними, регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та іншими актами законодавства.

У системі юридичних фактів, які становлять основу виникнення, зміни та припинення цивільних правовідносин, найбільш значне місце займають правочини, оскільки саме вони найчастіше породжують відносини приватно-правового характеру між суб'єктами.

Інститут правочину, крім загальних норм, містить положення про недійсність правочинів, зміст яких викликає практичний інтерес з огляду на те, що відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) такі правочини не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Визнання правочину недійсним можна трактувати як цивільно-правову санкцію. Адже правочин визнається недійсним у випадках недотримання вимог закону. Застосування такого способу захисту є суб'єктивним цивільним правом самої особи або інших уповноважених осіб. Загальні вимоги щодо дійсності правочинів конкретизуються в Цивільному кодексі України.

Недійсність правочинів у сфері передання прав власності на об'єкти нерухомості також пов'язується із загальними умовами дійсності. Однак застосування підстав недійсності та їх цивільно-правових наслідків має свої особливості з врахуванням правової специфіки договорів купівлі-продажу.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені ст.ст.215, 216 Цивільного кодексу України та ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто, правовідносини які виникли між позивачем і відповідачем у зв'язку з укладанням спірного договору купівлі-продажу мають ознаки приватно-правових та відповідно зачіпають право юридичної особи на вільне розпорядження своїм майном, шляхом укладання відповідного правочину.

Частиною 2 ст.4 КАСУ встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. З аналізу приписів ст.ст.1, 12 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що справи пов'язані з визнанням правочинів недійсними, розглядаються господарськими судами за одночасної наявності двох умов: якщо ці спори виникають з цивільних (ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України) або господарських (ст.3 Господарського кодексу України) відносин, у тому числі з корпоративних, та суб'єктний склад сторін спору відповідає вимогам ст.1 Господарсько-процесуального кодексу України).

За таких обставин, суд вважає, що оскільки спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та господарського права, позов поданий Центральним відділом державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області має розглядатися в порядку господарського судочинства.

При цьому суд вважає необхідним наголосити, що в силу прямої дії ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, при зверненні до адміністративного суду позивач, як суб'єкт владних повноважень при виконанні владних управлінських функцій, повинен діяти в межах Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкриття провадження у справі, оскільки заявлені вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як визначено п.1 ч.1 ст.109 КАСУ суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається (ч.5 ст.109 Кодексу). Відповідно до ч.6 ст.109 КАСУ суд роз'яснює позивачеві, що даний спір відноситься до юрисдикції Господарського суду Чернігівської області.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАСУ, у відкритті провадження у справі необхідно відмовити, оскільки заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, та повернути позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами позивачеві.

Керуючись статтями 109, 158-160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Відмовити Центральному відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області у відкритті провадження у справі за позовом до Публічного акціонерного товариства "Чернігівбуд", третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "АКТІВ-ОФІС БВ" про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. Відмова у відкритті провадження не позбавляє права звернення в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Житняк