Справа № 813/293/17
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питань закриття провадження у справі

22 лютого 2017 року № 813/293/17

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Львівського державного університету внутрішніх справ щодо неподання вимоги про припинення стягнення витрат, затрачених на навчання позивача;

- зобов'язати Львівський державний університет внутрішніх справ подати вимогу про припинення стягнення сум витрат, затрачених на навчання позивача;

- зобов'язати Львівський державний університет внутрішніх справ подати заяву в Сокальський районний суд Львівської області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню;

- зобов'язати Львівський державний університет внутрішніх подати письмову заяву до Сокальського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа.

В попередньому судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі у зв'язку із тим, що таку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, надіслав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

При постановленні ухвали суд враховує наступне.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.09.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Згідно наказу №412 о/с від 11.10.2013 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ, на підставі п.64 «ж» /за власним бажанням/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. В подальшому, Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до Сокальського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Як наслідок, 08.10.2014 року Сокальським районним судом Львівської області ухвалено рішення про задоволення позову та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського державного університету внутрішніх справ 14232,84 грн витрат. У березні 2015 року позивач у телефонному режимі повідомив відповідача про те, що продовжує проходити службу в органах внутрішніх справ, а відтак, вважає, що стягнення суми витрат мало б бути припиненим. Однак 23.12.2016 року отримав лист від Відділу Державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції, зі змісту якого позивачу стало відомо, що відповідач не припинив процедури стягнення витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі. Вказане, на думку позивача, є підставою для постановлення судового рішення про визнання бездіяльності Львівського державного університету внутрішніх справ протиправною та зобов'язання останнього вчинити дії. У зв'язку із чим, звернувся до суду з даним позовом, вважаючи, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Між тим, позивач також звертався до Сокальського районного суду Львівської області із заявою про перегляд вищевказаного судового рішення від 08.10.2014 року за нововиявленими обставинами. Проте, за наслідками розгляду такої, 19.01.2017 року суд ухвалою залишив заяву без розгляду, у зв'язку із тим, що заявником пропущено строк подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами. Окрім того, суд роз'яснив заявнику, що такий має право заявити вимоги про зупинення стягнення з нього коштів.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 3 КАС України в п.1 дає визначення терміну «справа адміністративної юрисдикції», якою визнається переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Зокрема, пунктом 1 частини 2 цієї ж статті встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжите у вказаній нормі поняття «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що необхідною ознакою для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме: коли хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Як видно зі змісту статуту Львівського державного університету внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС України від 15.05.2012 року №429, такий є вищим навчальним закладом, що надає послуги у сфері освітньої діяльності. Аналізуючи головні завдання Університету (п.7 статуту), вбачається, що, здійснюючи такі, Львівський державний університет внутрішніх справ не реалізує владні управлінські функції по відношенню до тих суб'єктів, прав, свобод та інтересів яких стосуються надані ним послуги. Тобто не відповідає поняттю суб'єкта владних повноважень, яке міститься у п.7 ч.1 ст.3 КАС України.

Відтак, і відносини, які виникли між відповідачем та позивачем з приводу правомірності стягнення витрат, пов'язаних з утриманням останнього у вищому навчальному закладі, не є публічно-правовими, а спір - не є адміністративно-правовим. Наведене, в свою чергу, виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.

Більше того, що стосується позовних вимог (3, 4) про зобов'язання Львівського державного університету внутрішніх справ подати заяву в Сокальський районний суд Львівської області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а також про зобов'язання подати заяву до Сокальського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа, суд враховує наступне.

Суд встановив, що 12.03.2015 року Сокальським районним судом видано виконавчий лист №454/538/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського державного університету внутрішніх справ боргу в сумі 14476,44 грн.

09.12.2016 року державним виконавцем Сокальського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП №53099451 з виконання вищезгаданого виконавчого листа.

Так, ч.1 ст.181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Тобто критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Згідно з ч.1 ст.383, ч.2 ст.384 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Отже, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ. А тому, оскільки виконавчий лист №454/538/14-ц від 12.03.2015 року виданий Сокальським районним судом Львівської області, відтак саме цим судом повинен розглядатись спір у межах даних позовних вимог (3, 4).

Враховуючи правила предметної підсудності, а також встановлені у цій справі фактичні обставини, описані вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд приходить висновку, що провадження у справі належить закрити, оскільки згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. У відповідності до ч.2 ст.157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд роз'яснює позивачу, що так як даний спір виник з приводу правомірності стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі - Львівському державному університеті внутрішніх справ, який у цих правовідносинах не є суб'єктом владних повноважень, його вирішення віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, відповідно до підсудності, визначеної ст.109 Цивільного процесуального кодексу України.

Поряд з тим, суд роз'яснює позивачу, що згідно з ч.3 ст.157 КАС України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Керуючись ст.ст.157, 160, 165, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту ухвали складено в одному примірнику 24.02.2017 року.