Справа № 554/8590/16-а
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 22.02.2017 Справа № 554/8590/16-а
Справа № 554/8590/16-а
Провадження № 2-а/554/102/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 лютого 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченка А. Г.

при секретарі Гречка Є. В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3 В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до інспектора роти № 1 батальйону УПП в м. Полтава Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 батальйону УПП в м. Полтава Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 (далі - Відповідач), третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування постанови зазначив, що 23 серпня 2016 року Відповідчаем винесено постанову серії АР № 316981 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за те, що він не надав для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Вказану постанову позивач вважає протиправною, оскільки правопорушення, яке йому інкримінується, він не вчинював, транспортним засобом, документи на право керування яким у нього вимагав предявити Відповідач, не керував і документи, які у нього вимагали, він надав для перевірки, свідченням чого є те, що в постанові про накладення на нього адміністративного стягнення зазначені його прізвище, імя та по-батькові, а також реєстраційний номер транспортного засобу, чого б, в разі відмови у наданні документів, Відповідач зробити не міг би. Крім того, позивач вказує, що розгляд справи було проведено за його відсутності і про існування постанови, відповідно до якої на нього було накладено адміністративне стягнення, він дізнався лише згодом, 10 жовтня 2016 року, що вважає порушенням його прав.

Наведені обставини стали підставою звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги про скасування оскаржуваної постанови з мотивів, викладених в позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи ОСОБА_3 в суді позов не визнали та заперечували проти його задоволення, зазначаючи, що позивач вчинив інкриміноване йому порушення Правил дорожнього руху (далі - Правил), що було безпосередньо виявлено відповідачем, а тому у визначеній законом процедурі на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, про що було винесено відповідну постанову. При її винесенні позивачу у відповідності до Конституції України та КУпАП були розяснені його права, в тому числі і право на оскарження його дій, про що свідчить те, що він цим в повній мірі скористався, подавши до суду позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, обєктивно дослідивши надані ними докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як убачається із постанови серії АР № 316981, 23 серпня 2016 року ОСОБА_4 не надав для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, за що на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 425 грн..

Під час розгляду справи в суді відповідач ОСОБА_2 показав, що позивач дійсно того вечора керував транспортним засобом «Mercedes-Benz S 350» д. н. з. ВІ 6300 ВІ, перебуваючи в нетверезому стані, про що йому стало відомо з повідомлення третіх осіб по засобах звязку. Перевіряючи цю інформацію, він разом з напарником приїхав на стоянку, де позивач паркував автомобіль. Після того, як останній залишив автомобіль на стоянці і виходив з неї, він зупинив його і запропонував надати документи для перевірки, від чого той відмовився, спочатку визнавши, а потім заперечивши факт керування автомобілем в нетверезому стані. Встановивши його особу, він розяснив йому права, передбачені статтею 268 КУпАП та виніс оскаржувану постанову, відповідно до якої на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу 425 грн., яку вважає законною та обґрунтованою.

Аналогічні показання з цього приводу дали допитані в суді свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, інспектори патрульної поліції, які спільно з Відповідачем виявили допущене позивачем порушення Правил та брали участь у здійсненні процедури притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Пояснення Відповідача знайшло своє підтвердження в ході перегляду в суді відеозаписів факту вчинення правопорушення ОСОБА_4, розяснення йому його процесуальних прав та винесення постанови, із якої слідує, що він дійсно спочатку не заперечував факту керування транспортним засобом, а потім, коли йому було вказано на перебування при цьому в стані спяніння, почав заперечувати цей факт та відмовився надати документи для перевірки, за що Відповідачем й було здійснено процедуру притягнення його до відповідальності, яка повністю узгоджується з вимогами КУпАП.

Оцінюючи дії Відповідача, суд виходить з того, що порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 2.1. Правил передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

П. 2.4. Правил передбачено, що на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також предявити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Крім того, ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобовязаний: мати при собі та на вимогу поліцейського предявляти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та чинного поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Вчинивши так, ОСОБА_4 порушив вимоги п. 2.1 Правил.

Згідно з п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (425 грн.) (ч. 1 ст. 126 КУпАП).

Отже, судом встановлено, що відповідальність за дане порушення передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Врахувавши вказані вище норми законодавства, інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 притягнув порушника до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (статті 124-1 - 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтава ОСОБА_2 притягнув позивача ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. законно, оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

Суд критично оцінює твердження позивача про обставини вчиненого ним порушення Правил, які він викладає в позовній заяві, та на чому наполягає його представник, даючи пояснення в суді, оскільки аналіз їх змісту свідчить про суперечливість з іншими доказами по справі, а сутність про алогічність, а тому не приймає до уваги, розцінюючи їх як такі, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - та кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розмішувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, відеозапис, який був зроблений відповідачем під час нагляду за дорожнім рухом відповідно до пп. 2 п. 4.1 розділу IV Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 5 січня 2016 року за № 4/1, і на якому зафіксовано факт правопорушення, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Право на використання поліцейським нагрудної відеокамери передбачено.

Зазначеними правовими нормами встановлено перелік засобів доказування, які можуть застосовуватися у адміністративному процесі, за допомогою яких суд може встановити наявність чи відсутність певних обставин.

У даному випадку додана до постанови відеофіксація правопорушення, розцінюється судом як беззаперечний доказ вини позивача у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Суд вважає, що надані стороною відповідача докази, які були досліджені під час розгляду справи в суді, свідчать про вчинення позивачем інкримінованого йому порушення Правил та законності притягнення його відповідачкою до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення з дотриманням процесуальних процедур.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що нібито відповідачем при здійсненні процедури притягнення його до відповідальності були допущені порушення закону, на які він вказує, оскільки аналіз самого змісту, викладених ним порушень в інтерпретації правових норм позивачем, свідчить, на думку суду, про їх відсутність.

Надуманими та необґрунтованими суд розцінює доводи позивача про те, що спірна постанова винесена з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення без надання йому всіх необхідних і достатніх доказів, які б безперечно підтверджували факт вчинення ним правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу Ш Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року за № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 Інструкції).

Отже, справи щодо керування транспортним засобом особою, яка не мас відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не предявила їх для перевірки розглядаються органами Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Щодо оскарження дій відповідача стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КупАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу суд зазначає наступне.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її субєктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак, обовязковою умовою здійснення такого захисту судом є обєктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Суд зазначає, що дії відповідача щодо накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих чинним законодавством, а тому не порушують прав позивача.

Суд також зазначає, що позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають, оскільки згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, є спором фізичної особи із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Отже, судом встановлено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та обґрунтовано підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, який накладено в межах санкції статті закону, а тому постанова про це є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статями 6, 10, 11, 12, 14, 70, 71, 99, 159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений 28 лютого 2017 року.

Суддя А. Г. Савченко