Справа № 813/4014/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року м. Київ К/800/9219/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Мороз Л.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, державного реєстратора Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Живка Михайла Олександровича, державного реєстратора Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Туганової Наталії Семенівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_4, про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов'язання до вчинення дій, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2013 року ОСОБА_1 . звернулася до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (далі - РС ЛМУЮ), державного реєстратора Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Живка М.О. (далі - державний реєстратор Живко М.О.), державного реєстратора Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Туганової Н.С. (далі - державний реєстратор Туганова Н.С.) і з урахуваннях заяви про уточнення позовних вимог просила:

скасувати рішення державного реєстратора РС ЛМУ Туганової Н.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 674616 від 2 березня 2013 року;

визнати протиправним та скасувати запис про право власності № 260413 від 28 лютого 2013 року;

визнати протиправними дії державного реєстратора Живка М.О. щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про склад 3/5 ідеальних часток житлового будинку № АДРЕСА_1;

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Живко М.О. про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1814296 від 19 квітня 2013 року, яким вказано склад 3/5 частки ОСОБА_4 у житловому будинку № АДРЕСА_1;

визнати незаконними та скасувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2761617 від 22 квітня 2013 року;

зобов'язати Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом виключення відомостей про склад 3/5 ідеальних частки житлового будинку АДРЕСА_1 та державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 28 лютого 2013 року номер запису про право власності 260413, що здійснена державним реєстратором Тугановою Н.С.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державну реєстрацію права часткової власності ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 здійснено за відсутності для цього законних підстав, а зазначення в Державному реєстрі речових прав відомостей про склад належної ОСОБА_4 3/5 частки у спільному майні, на думку позивача, порушує її права як співвласника цього будинку.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 20 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення державного реєстратора Живка М.О. про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1814296 від 19 квітня 2013 року.

Визнав протиправними дії державного реєстратора Живка М.О. щодо внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме додаткових відомостей про склад 3/5 частки ОСОБА_4 у житловому будинку № АДРЕСА_1, здійснених на підставі рішення державного реєстратора Живка М.О. № 1814296 від 19 квітня 2013 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 лютого 2015 року залишив постанову суду першої інстанції без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору), посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Своєю чергою позивач у письмових запереченнях зазначила про необґрунтованість касаційної скарги, у зв'язку з чим просила відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_4, а оскаржені рішення судів залишити без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що житловий будинок № АДРЕСА_1 належить двом особам, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, на праві спільної часткової власності в розмірі 2/5 та 3/5 часток відповідно. Зокрема, як з'ясували суди, ОСОБА_1 набула право власності на 2/5 частини вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 листопада 1999 року та реєстраційного посвідчення від 7 лютого 2000 року за №036817; ОСОБА_4 стала співвласником будинку згідно з договором дарування від 15 червня 1988 року (зареєстрованим в реєстрі за № 3996), за яким вона отримала в дар 3/5 частин цього будинку, який в цілому складається з п'яти кімнат жилою площею 81,6 кв.м. і двох кухонь та розміщений на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Відповідно до вказаних вище правовстановлюючих документів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками ідеальних частин житлового будинку № АДРЕСА_1 тобто без визначення конкретних приміщень (кімнат).

28 лютого 2013 року ОСОБА_4 звернулася до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на 3/5 частин будинку АДРЕСА_1. Відповідно до картки прийому заяви № 629353 від 28 лютого 2013 року разом із заявою ОСОБА_4, подала: договір дарування від 15 червня 1988 року, зареєстрований в реєстрі за № 3996 старшим державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори Ткачук Г.І., реєстраційне посвідчення від 7 лютого 2000 року за № 036817, технічний паспорт, довідку ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 18 лютого 2013 року паспорт та свідоцтво про зміну прізвища.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_4 від 28 лютого 2013 року державний реєстратор Туганова Н.С. прийняла рішення від 2 березня 2013 року за № 674616 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 3/5 частини зазначеного вище будинку з відкриттям відповідного розділу і реєстраційної справи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Державний реєстр прав). Після державної реєстрації речових прав ОСОБА_4 отримала витяг з Державного реєстру прав (індексний номер витягу 91293) з відомостями відповідного змісту.

Суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що ні в рішенні про державну реєстрацію права власності від 2 березня 2013 року, ані у витягу з Державного реєстру прав немає відомостей про склад належних ОСОБА_4 3/5 частини житлового будинку № АДРЕСА_1.

19 квітня 2013 року ОСОБА_4 знову звернулася до органу державної реєстрації прав із заявою щодо необхідності внесення змін до Державного реєстру прав стосовно реєстраційного запису, вчиненого на підставі рішення державного реєстратора Туганової Н.С. від 2 березня 2013 року, а саме: внесення відомостей про склад належного їй нерухомого майна (3/5 житлового будинку № АДРЕСА_1). За наслідками розгляду заяви ОСОБА_4 від 19 квітня 2013 року державний реєстратор Живко М.О. прийняв рішення № 1814283 від 19 квітня 2013 року про внесення змін до запису про об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 згідно з рішенням від 2 березня 2013 року. Відтак на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено додаткові відомості про те, що « 3/5 ідеальної частки складається із загальної площі 125,7 кв.м, житлова - 48,6 кв.м, до складу якої входить: 1) підвал під індексом І площею 7,2 кв.м під індексом ІІІ площею 10,7 квм та під індексом IV площею 13,2 кв.м; 2) 1-й поверх: приміщення під індексом 1-1 площею 8,9 кв.м (сходова клітка), під індексом 1-2 площею 1,6 кв.м (коридор), під індексом 1-3 площею 1,0 кв.м (вбиральня) та під індексом 1-4 площею 14,2 кв.м (кухня); 3) 2-й поверх: приміщення під індексом 1-5 площею 8,9 кв.м (сходова клітка), під індексом 1-6 площею 5,7 кв.м (коридор), під індексом 1-7 площею 15,0 кв.м (житлова кімната), під індексом 1-8 площею 19,7 кв.м (житлова кімната), під індексом 1-9 площею 13,9 кв.м (житлова кімната), під індексом 1-10 площею 1,0 кв.м (вбиральня) та під індексом 1-11 площею 4,7 кв.м (ванна)».

Як встановлено у справі, відомості про склад 3/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1 державний реєстратор Живко М.О. вніс на підставі довідки ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 28 березня 2013 року за № 3/3429, яку видано ОСОБА_4 на підставі відомостей інвентаризаційних матеріалів на цей будинок. Після внесення реєстраційного запису державний реєстратор Живко О.М. видав заявниці витяг з Державного реєстру прав від 19 квітня 2013 року з відомостями щодо складу належного їй об'єкта нерухомого майна.

22 квітня 2013 року ОСОБА_4 втретє звернулася до органу державної реєстрації прав із заявою про внесення змін до Державного реєстру прав стосовно її імені. Як пояснила заявниця, у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 19 квітня 2013 року державний реєстратор Живко О.М. допустив описку в її імені та по-батькові, де замість «ОСОБА_4» зазначив «ОСОБА_4». За наслідками розгляду цієї заяви державний реєстратор Живко О.М. прийняв рішення за № 1862259 від 22 квітня 2013 року про внесення тих змін, про які просила заявниця.

Про прийняті державними реєстраторами рішення щодо державної реєстрації за ОСОБА_4 права спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна (будинок АДРЕСА_1) ОСОБА_1 дізналася під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на окремі приміщення в тому ж будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. ОСОБА_1 як співвласник будинку за вказаною вище адресою вважає, що такі рішення прийнято неправомірно, у зв'язку з чим звернулася з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання неправомірним та скасування рішення державного реєстратора Живка О.М. від 19 квітня 2013 року (внесення до Державного реєстру нерухомого майна відомостей про склад 3/5 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1) та визнання неправомірними дій щодо внесення реєстраційного запису на підставі цього рішення, виходив з того, що довідка ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 28 березня 2013 року за № 3/3429 в розумінні статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» не є документом, на підставі якого відбувається припинення, перехід чи зміна права власності, відповідно не може слугувати підставою для державної реєстрації речових прав.

Стосовно двох інших рішень (від 2 березня 2013 року та від 22 квітня 2013 року), то за встановлених обставин справи суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині, оскільки для їх прийняття у державного реєстратора було достатньо правових підстав.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції і залишив оскаржену постанову без змін. При цьому апеляційний суд звернув увагу на те, що апелянт (ОСОБА_4.) оскаржила постанову суду першої інстанції тільки в частині задоволених позовних вимог (про скасування як протиправного рішення державного реєстратора Живка М.О .від 19 квітня 2013 року та визнання у зв'язку з цим неправомірними його дій щодо внесення реєстраційного запису), то апеляційний перегляд обмежуватиметься лише доводами апеляційної скарги.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки судів попередніх інстанцій правильними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV; (тут - в редакції цього Закону, чинного станом на дату виникнення спірних відносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до статті 24 Закону № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо, подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

За статтею 19 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

Згідно з частиною другою статті 20 Закону № 1952-IV розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються на підставі рішення державного реєстратора у разі: <…> 2) поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону № 1952-IV у разі поділу об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об'єкта скасовується. Водночас для кожного з новостворених об'єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об'єктів присвоюється новий реєстраційний номер.

За частинами першою, другою статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку під АДРЕСА_1. Право власності на цей будинок вони набули на підставі різних правовстановлюючих документів, в яких, з-поміж іншого, вказано розмір часток кожної із співвласниць.

Зокрема суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_4 набула право часткової власності на зазначений вище об'єкт нерухомості на підставі договору дарування від 15 червня 1988 року (зареєстрованого в реєстрі за № 3996 старшим державним нотаріусом п'ятої Львівської державної нотаріальної контори Ткачук Г.І.), за яким попередній співвласник ОСОБА_7 передала їй в дар 3/5 частин будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1), який «складається в цілому з п'яти кімнат жилою площею 81,6 кв.м та двох кухонь». Інших відомостей про нерухоме майно цей договір не містить.

На підставі цього правовстановлюючого документа державний реєстратор Туганова Н.С. прийняла загадане вище рішення від 2 березня 2013 року, відповідно до якого до Державного реєстру прав було внесено відповідний реєстраційний запис щодо названого вище об'єкта нерухомого майна з відкриттям розділу та реєстраційної справи. На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки заявлені ОСОБА_4 речові права на спільне майно відповідали наданим для державної реєстрації речових прав правовстановлюючим документам (зокрема договору дарування від 15 червня 1988 року), то підстав для скасування рішення державного реєстратора від 2 березня 2013 року з мотивів, про які зазначила позивач, немає.

Стосовно рішення державного реєстратора про внесення змін до Державного реєстру прав від 19 квітня 2013 року (яким визначено склад майна ОСОБА_4 у спільній частковій власності на житловий будинок АДРЕСА_1), то як встановили суди попередніх інстанцій таке прийнято на підставі довідки ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 28 березня 2013 року за вих. № 3/3429, що в розумінні Закону № 1952-IV не є належним правовстановлюючим документом на нерухоме майно і не може слугувати правовою підставою для державної реєстрації речових прав. Судячи зі встановлених в цій справі обставин, станом на дату прийняття оскарженого рішення право спільної часткової власності ОСОБА_4 на житловий будинок не припинилось. Тобто співвласники будинку (ОСОБА_1 та ОСОБА_4.) мали у своєму фактичному користуванні певні приміщення, однак виділу часток зі спільної часткової власності (чи поділу будинку) у встановленому законодавством порядку не відбулося. Будинок (як цілісний об'єкт нерухомого майна) й надалі перебував у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4, між якими, як з'ясувалося під час розгляду цієї адміністративної справи, виник спір щодо права власності на цей будинок і який вирішувався в порядку цивільного судочинства.

Суди попередніх інстанцій правильно звернули увагу на те, що станом на дату прийняття оскарженого рішення від 19 квітня 2014 року у державного реєстратора не було належного правовстановлюючого документа, який би засвідчував належність ОСОБА_4 на праві власності певних приміщень у спірному будинку. Довідка ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 28 березня 2013 року за вих. № 3/3429 ґрунтується на відомостях інвентаризаційної справи на згаданий об'єкт нерухомого майна і не може бути належною правовою підставою для виникнення/зміни речових прав на нерухоме майно. Тому за встановлених в цій справі обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що рішення державного реєстратора Живка М.О. від 19 квітня 2013 року не ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає скасуванню як протиправне.

Стосовно решти позовних вимог, то в контексті встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на наведене вище колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, відтак підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів попередніх інстанцій та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 220?, 223-224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді Т.Г. Стрелець

Л.Л. Мороз