Справа № 754/792/16-а
Суддя: Петріщева І. В.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/5/17
Справа №754/792/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Табачук Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним адміністративним позовом у порядку адміністративного судочинства, в якому просить суд: 1) Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо невключення в розрахунок пенсії суми надбавки за вислугу років з довідки № 05-19 від 04.01.2012 року; 2) Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва здійснити відповідно до Закону та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 року нарахування їй пенсії з 02.10.2013 року, з урахуванням суми надбавки за вислугу років на підставі довідки Державної податкової адміністрації у м. Києві Державної податкової адміністрації України №05-19 від 04.01.2012 року про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавки за ранг або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу"; 3) Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва здійснити виплату на її користь різниці недоплаченої суми щомісячної пенсії з урахуванням суми надбавки за вислугу років з 02.10.2013 року, відповідно до розрахунку, в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04.11.2013 року було відмовлено у задоволенні її позовних вимог, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 року постанову суду першої інстанції змінено, її апеляційну скаргу задоволено, постанову Деснянського районного суду м. Києва 04.11.2013 року скасовано, Постановлено нову постанову, якою адміністративний позов задоволено, визнано дії Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва та Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням середньомісячної суми матеріальної допомоги на оздоровлення та надбавку за вислугу років, з якої справлялися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування неправомірними. Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням середньомісячної суми матеріальної допомоги на оздоровлення та надбавку за вислугу років, починаючи з 02.10.2013 року. 06.10.2015 року ОСОБА_1 звернулася до управління із заявою про надання довідки про розмір заробітної плати та визначення складових заробітної плати, з яких було проведено нарахування пенсії на виконання рішення судів. У листі-відповіді від 30.10.2015 року Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва не надало повної відповіді на поставлені у заяві питання, тому 24.11.2015 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва з проханням надати відповідь на конкретні питання, а саме: зазначити, в якому відсотковому розмірі включено надбавку за вислугу років до заробітної плати для розрахунку пенсії станом на 01.10.2015 року. З отриманого від Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва листа № 7511/09/С-621/1 від 08.12.2015 року стало відомо, що при розрахунку пенсії ОСОБА_1 було застосовано надбавку за вислугу років у розмірі - 30% з довідки №05-18 від 04.01.2012 року, але повинно бути застосовано надбавку за вислугу років у розмірі - 35% з довідки №05-19 від 04.01.2012 року. Тому із зазначеним позов звернулася до суду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, наведених у позові.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість вимог позову. Зазначивши, що рішення суду виконано про що свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з виконанням боржником фактично і повно в межах своїх повноважень рішення суду, також зазначивши, що оскільки судом уже встановлювалися обставини щодо урахування суми надбавки за вислугу років, і є рішення апеляційного адміністративного суду, то відповідно до ст. 157 КАСУ суд закриває провадження у справ, у разі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04.11.2013 року ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про перерахунок пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 року постанову суду першої інстанції змінено, її апеляційну скаргу задоволено, постанову Деснянського районного суду м. Києва 04.11.2013 року скасовано, постановлено нову постанову, якою адміністративний позов задоволено, визнано дії Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва та Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням середньомісячної суми матеріальної допомоги на оздоровлення та надбавку за вислугу років, з якої справлялися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування неправомірними. Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням середньомісячної суми матеріальної допомоги на оздоровлення та надбавку за вислугу років, починаючи з 02.10.2013 року.

06.10.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Управління із заявою про надання довідки про розмір заробітної плати та визначення складових заробітної плати, з яких було проведено нарахування пенсії на виконання рішення судів.

З отриманого від Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва листа №6754/09/С-621 від 30.10.2015 року вбачається, що при розрахунку пенсії ОСОБА_1 пенсія за віком призначена відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 80% від заробітної плати державного службовця, при загальному трудовому стажі 39 років, 3 місяці, зазначивши, що розмір пенсії розраховано вірно, відповідно до вимог чинного законодавства.

24.11.2015 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва з проханням надати відповідь на конкретні питання, а саме: зазначити, в якому відсотковому розмірі включено надбавку за вислугу років до заробітної плати для розрахунку пенсії станом на 01.10.2015 року.

З отриманого від Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва листа № 7511/09/С-621/1 від 08.12.2015 року вбачається, що при розрахунку пенсії ОСОБА_1, згідно довідки за №05-18 від 04.01.2012 року виданої Державною податковою адміністрацією у м. Києві, було застосовано надбавку за вислугу років у розмірі - 30%.

В судовому засіданні було встановлено, що Управлінням було здійснено перерахунок пенсії позивача відповідно до вказаних вище рішень суду, при цьому було застосовано до перерахунку пенсії державного службовця 80% від суми заробітної плати.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що застосування до перерахунку пенсії позивача 80% від суми заробітної плати є правомірним з огляду на те, що на момент виконання рішення суду діяла редакція Закону України «Про державну службу» відповідно до якої в ст. 37 зазначено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно положень ст. 37 ЗУ «Про державну службу», що діяв на момент прийняття судом рішення, пенсія державним службовцям призначається у розмірі 80% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Судові рішення виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених зобов'язань в установленому чинним законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою виконання постанов суду управлінням здійснено перерахунок пенсії позивача в порядку, встановленому судовими рішенням, а саме: здійснено перерахунок та виплату позивачу пенсії, як державному службовцю з урахуванням в складі заробітної плати середньомісячної суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з 12.03.2013 року.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в м. Києві від 11.12.2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2а-459/2013, що був виданий на виконання постанови суду про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням середньомісячної суми матеріальної допомоги на оздоровлення та надбавку за вислугу років, починаючи з 02.10.2013 року, в зв'язку з виконанням боржником фактично і повно в межах своїх повноважень рішення суду.

20.01.2016 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій протиправними щодо невиплати надбавки за вислугу років у відповідності до довідки №05-19 від 04.01.2012 року було залишено без розгляду, оскільки позов подано з пропущенням строків звернення до суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того, 16.01.2015 року ОСОБА_1 зверталася до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції м. Києва зі скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.12.2014 року, відповідно якої просила скасувати зазначену постанову та відновити провадження за виконавчим листом №2а-459/13 від 18.06.2014 року.

26.01.2015 року Постановою Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції м. Києва про результати перевірки виконавчого провадження в задоволенні скарги було відмовлено.

Оскільки проведення перерахунку пенсії із урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, що передбачає розрахунок пенсії позивача у розмірі 85% від суми її заробітної плати не було предметом судового розгляду справи, а тому вчинення таких дій управлінням виходить за межі зобов'язань покладених судовим рішенням.

Набрання постановою суду законної сили породжує наступні правові наслідки, а саме, вирішується спір між сторонами, постанова суду стає обов'язковою для виконання, є незмінною та остаточною та може бути виконана примусово.

Відтак, ч.4 ст.257 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження, і як наслідок виконання судового рішення в адміністративній справі здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з наданих представником відповідача матеріалів, підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження 11.07.2014 року та Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києві проведено перерахунок пенсії позивача згідно рішень суду, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача.

Також слід відзначити, що суб'єкт владних повноважень не може бути зобов'язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Крім того, позивачу уже було перераховано пенсію з 12.03.2013 року через зміну надбавки, що підтверджується Розпорядженням №877179 від 19.03.2015 року.

При вирішенні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні від 9 жовтня 1979 року по справі «Ейрі проти Ірландії», де суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р. Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р. зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР). У рішенні від 02.03.1999 р. N 2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа може оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, довів правомірність своїх дій.

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а доводи, наведені позивачем, спростовуються вище наведеним.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, оцінивши ці докази, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4-16, 158-164 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення постанови або з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Петріщева І.В.