Справа № 2а/0270/5437/12
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 лютого 2017 р. Справа № 2а/0270/5437/12

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці

про: визнання протиправними дій та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року з адміністративним позовом звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до головного державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Маліновського А.А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання протиправними дій та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що головним державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Маліновським А.А безпідставно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника на підставі вимоги УПФ України у м. Вінниці за № 1698 від 20 березня 2012 року, яка на думку позивача не є виконавчим документом.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2017 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відповідності до статті 15-1 КАС України проведено повторний автоматичний розподіл, за результатами якого визначено головуючого суддю по справі Мультян Марину Бондівну.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року було замінено Вишенський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції його правонаступником Центральним відділом державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Позивач у судове засідання не з'явилась, однак надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача та представник третьої особи у судове засідання також не з'явилися, однак надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

13 липня 2012 року головним державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Маліновським А.А була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги УПФ України у м. Вінниці № 1698 від 20 березня 2012 року про сплату боргу на суму 1328,95 грн.

13 листопада 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Маліновським А.А була винесена постанова про арешт коштів боржника, яка отримана позивачем 21 листопада 2012 року.

Так, у позовній заяві позивач посилається, зокрема на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2012 року є неправомірною оскільки, жодним пунктом Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено підстави звернення УПФУ у м. Вінниці з вимогою про сплату боргу та на те, що дана вимога не є виконавчим документом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Загальні умови та порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, встановлені Законом України "Про виконавче провадження" № 606-XIV вiд 21 квітня1999 року (із змінами та доповненнями на час вчинення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону № 606-XIV, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Частиною першою ст. 17 Закону № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. Цей перелік не є вичерпним.

Згідно з пунктом 8 цієї норми виконавчими документами, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою, є, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Отже, норма містить умову, за якої примусовому виконанню підлягають рішення, ухвалені іншими органами державної влади, у разі, коли їх виконання законом покладено на державну виконавчу службу.

Так, відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 25 Закону України, "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску є виконавчим документом.

Згідно з частиною 5 зазначеної статті вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчої службою в порядку, встановленому законом.

Частиною чотирнадцятою статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою (виключена) і десятою цієї статті, є виконавчим документом. За змістом цієї норми у разі невиконання чи неоскарження такого рішення воно передається для виконання державній виконавчій службі та страхувальнику.

Отже, у розумінні Законів України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску та рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу є виконавчими документами, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Як випливає із матеріалів адміністративної справи, постанова про відкриття виконавчого провадження направлена на адресу божника 10 серпня 2012 року. Окрім вказаного, судом встановлено, що вимога про сплату боргу № 1698 від 20 березня 2012 року відповідає всім положенням ст. 17 Закону № 606-XIV.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2012 року ОСОБА_1 не виконана то з урахуванням вище зазначених норм Закону України "Про виконавче провадження", твердження позивача щодо протиправності дій державного виконавця та скасування постанови не знайшли свого підтвердження.

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 71 кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна