Справа № 513/1227/16-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 513/1227/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бучацька А.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області на постанову Саратського районного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання протиправною відмову, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.11.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Саратського районного суду Одеської області із адміністративним позовом до Управління ПФУ в Саратському районі Одеської області, в якому просила суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у перерахунку їй пенсії, відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу», виходячи із розміру 90 % заробітної плати, зазначеної у довідці ТУ ДСА в Одеській області від 03.11.2016р. №5-2721/16, починаючи з 28.05.2016 року;

- скасувати рішення відповідача від 18.11.2016 року №1102 в частині відмови у перерахунку їй пенсії, виходячи із розміру 90 % заробітної плати, зазначеної у довідці ТУ ДСА в Одеській області від 03.11.2016 року №5-2721/16, починаючи з 29.05.2016 року;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії, призначеної їй, відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу», виходячи із розміру 90% заробітної плати, зазначеної у довідці ТУ ДСА в Одеській області від 03.11.2016р. №5-2721/16, починаючи з 28.05.2016 року.

Постановою Саратського районного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року (ухваленою в порядку ст.183-2 КАС України) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Управління ПФУ в Саратському районі Одеської області у перерахунку пенсії ОСОБА_1, відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу», виходячи із розміру 90 % заробітної плати, зазначеної у довідці ТУ ДСА в Одеській області від 03.11.2016 року №5-2721/16, починаючи з 29.05.2016 року. Скасовано рішення Управління ПФУ в Саратському районі Одеської області від 18.11.2016 року №1102 в частині відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1, виходячи із розміру 90 % заробітної плати, зазначеної у довідці ТУ ДСА в Одеській області від 03.11.2016 року №5-2721/16, починаючи з 29.05.2016 року. Зобов'язано Управління ПФУ в Саратському районі Одеської області провести перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1, відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», виходячи із розміру 90 % заробітної плати, зазначеної у довідці ТУ ДСА в Одеській області від 03.11.2016 року №5-2721/16, починаючи з 29.05.2016 року.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду 1-ї інстанції, представник Управління ПФУ в Саратському районі Одеської області 11.01.2016 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права, просив скасувати постанову Саратського районного суду Одеської області від 16.12.2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та /або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, 17.11.2016 року звернулася до відповідача із письмової заявою про проведення їй, відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що була чинною на час призначення їй пенсії), перерахунку призначеної пенсії, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу.

18.11.2016р. Управління ПФУ в Саратському районі своїм рішенням №1117 відмовило позивачці в перерахунку призначеної пенсії у зв'язку з відсутністю підстав для такого перерахунку.

Не погоджуючись з вищевказаними діями та рішенням пенсійного органу позивач звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог і відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ у редакції, яка була чинною на момент призначення пенсії позивачу, передбачалось, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIIІ, який набрав чинності з 01.01.2015 року, внесено зміни до статті 37-1 Закону №3723-ХІІ і її викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

При цьому слід зазначити, що Законом України від 10.12.2015 року №889-VІІІ «Про державну службу» (набрав чинності з 01.05.2016 року) Закон №3723-ХІІ визнано таким, що втратив чинність, крім окремих положень статті 37, що на цей час застосовується при первинному призначенні пенсії до осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Тобто, статті 37, 37-1 Закону № 3723-ХІІ, з 01.05.2016 року втратили чинність.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 02.03.2015 року №213-VIIІ, у разі неприйняття до 01.06.2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Отже, на час підвищення посадових окладів державним службовцям та на час звернення, т.б. 17.11.2016 року, позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії, стаття 37-1 Закону № 3723-ХІІ втратила чинність.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Рішенням Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому, Закони №76-VII, №213-VIIІ та №889-VIІI не визнані неконституційними, а тому підлягають застосуванню, однак у Управління ПФУ відсутні належні підстави для їх застосування.

Таким чином, за вказаних вище обставин, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку про правомірність спірних дій відповідача, та, відповідно, здійснення своїх повноважень у спосіб передбачений Конституцією України та законами України.

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на той факт, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і ВАС України, зокрема, в своїх рішеннях від 11.01.2017 року №К/800/36773/16, від 25.01.2017 року №К/800/121/17, від 31.01.2017 року №К/800/2721/17.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Таким чином, за вказаних обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції було частково порушено норми матеріального і процесуального права, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.202 КАС України, вважає за необхідне, скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області - задовольнити.

Постанову Саратського районного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко