Справа № 2а-2686/11/1370
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 р. Справа № 876/9152/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 року у справі за позовом Галицької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до ОСОБА_2 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,

ВСТАНОВИВ:

Галицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 49220 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем при проведенні першої реєстрації транспортного засобу не сплачено до бюджету суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що є підставою для його стягнення податковим органом в примусовому порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено, оскільки суд прийшов до висновку, що позивачем не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях відповідача ознак протиправності, як і не доведено правомірності стягнення з неї суми податку з власників транспортних засобів.

Не погоджуючись з таким рішенням, Галицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області подала апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, містить порушення норм матеріального та процесуального права,

а тому просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відповідач є платником податку з власників транспортних засобів при першій реєстрації в Україні і зобов'язаний сплатити податок з власників транспортних засобів до бюджету. Листом управління ДАІ Львівського ВРЕР №9504/10/17-108/174 від 28.04.2010 повідомлено, що громадянином ОСОБА_2 27.02.2010 та 24.03.2010 вперше зареєстровано в Україні автомобілі. З наданих документів випливає, що відповідач не виконав свого обов'язку по сплаті податку з власників транспортних засобів, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в апеляційній інстанції, що листом за №9/2074 від 09.06.2010 року Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління Державтоінспекції ГУ МВС України у Львівській області надав податковому органу інформацію про фізичних осіб, якими протягом 2008-2010 років здійснювалась перша реєстрація автомобілів в Україні та сплата податку по яких підлягає перевірці органами державної податкової служби. Відповідно до додатку цього листа, одним із зареєстрованих власників транспортних засобів є ОСОБА_2, на ім'я якого 27.02.2010 року зареєстровано автомобіль марки VOLKSWAGEN T4, 2003 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3 з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см.куб. та 24.03.2010 року - автомобіль марки VOLKSWAGEN T4, 2000 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_4 з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см.куб.

07.02.2011 року позивачем проведено перевірку щодо сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів платником ОСОБА_2, про що складено довідку №49/17-1, в якій встановлено факт несплати останнім податку.

Згідно з Розрахунком суми податку з власників транспортних засобів сума податку, що підлягає сплаті, становить 49220 грн.

Зі змісту листа Західного головного регіонального управління "Приватбанк" №5949 від 04.11.2010 року та додатку до нього повідомлено податковий орган, що квитанцій про сплату ОСОБА_2 податку з власників транспортних засобів в загальній сумі 49220 грн не знайдено.

Згідно довідки ДПІ у Сихівському районі м. Львова за №1849/17-115 від 10.02.2011 року кошти по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів від ОСОБА_2 в сумі 49220 грн до місцевого бюджету Сихівського району м. Львова не надходили.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що державну реєстрацію автомобілів марки VOLKSWAGEN T4, 2000 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_4 з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см. куб., та марки VOLKSWAGEN T4, 2003 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3 з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см. куб. на ім'я ОСОБА_2 фактично здійснено без сплати податку з власників транспортних засобів, у зв'язку з чим звернувся до суду про стягнення даного податку з відповідача.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено беззаперечними, належними та допустимими доказами обставин та підстав виникнення у відповідача податкового зобов'язання. При тому не встановлено існування обставин, які б свідчили про наявність вини відповідача у ненадходженні спірних коштів до місцевого бюджету.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Закон України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 року порушення якого встановлено податковим органом, та Закон України від 25.06.1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування», Закон України від 21.12.2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» втратили чинність з 01 січня 2011 року, згідно з Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99).

Спірні правовідносини виникли до 01.01.2011 року, а тому положення Законів України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», «;Про систему оподаткування», «;Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» вірно застосовано судом при вирішенні спору.

Законом України від 25.06.1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування» визначає ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) визначався принципи побудови системи оподаткування, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників.

Відповідно до ст. 2 цього ж Закону під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Згідно зі ст. 14 цього ж Закону до загальнодержавних належать, зокрема, такі податки і збори (обов'язкові платежі) як податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Відповідно до ст. 20 цього ж Закону контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) здійснюється державними податковими органами та іншими державними органами в межах повноважень, визначених законами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього ж Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно зі ст. 3 цього ж Закону перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж Закону податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Згідно з ч. 6 ст. 5 цього ж Закону фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

В той же час, згідно частини 8 статті 5 цього Закону у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

За змістом частин 5-8 ст. 6 цього ж Закону сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього ж Закону. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку допускається не більш як за три попередні роки. Органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов'язані щомісячно повідомляти податкові органи про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом попереднього місяця, за формою, затвердженою центральним податковим органом України, та їх власників.

Відповідно до п. 3 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою КМ України від 07.09.1998 року №1388 (в редакції постанови КМ України від 23.12.2099 № 1371) (далі - Порядок №1388) державна реєстрація транспортних засобів проводиться в числі іншого, з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За змістом п. 8 Порядку № 1388 реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів, а також внесення в установленому порядку інших платежів.

Пунктом 3.4 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України № 379 (далі - Інструкція) встановлено, що працівниками РЕР ДАІ здійснюється контроль за внесенням обов'язкових платежів власниками транспортних засобів, у тому числі податку з власників транспортних засобів.

Згідно п. 3.11. Інструкції після проведення всіх перевірок у заяву про реєстрацію транспортного засобу уповноваженою посадовою особою РЕР ДАІ, яка приймає рішення, вноситься чіткий запис про прийняте щодо реєстрації транспортного засобу рішення, яке підтверджується підписом із зазначенням П.І.Б. та дати.

З аналізу вищевказаних норм слід зробити висновок, що ніхто не може здійснити державну реєстрацію транспортного засобу без попередньої сплати за нього податку з власників транспортних засобів. Обов'язковими умовами здійснення першої реєстрації транспортних засобів є особисте подання до відповідного органу заяви про реєстрацію транспортного засобу, необхідних документів для вчинення реєстраційної дії, а також документів про сплату податку з власників транспортних засобів або документів, що дають право на користування пільгами. При цьому, здійснюючи державну реєстрацію транспортного засобу, органи, що здійснюють реєстрацію, наділенні правом перевіряти сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством (та які є обов'язковими при реєстрації таких транспортних засобів). У разі відсутності відомостей про сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством, або встановлення факту, що документи, які підтверджують їх сплату, є фіктивними чи підробленими, органи, що здійснюють реєстрацію відмовляють у реєстрації транспортного засобу, а якщо такий факт встановлено в період експлуатації автомобіля після його реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 року у справі №1-233/11 щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області встановлено, що протягом січня 2009 - березня 2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів без сплати та із частковою сплатою податку з власників транспортних засобів на ряд фізичних осіб, серед яких і транспортні засоби: VOLKSWAGEN T4, 2000 р.в., зареєстровано 24.03.2010 на ім'я ОСОБА_2, несплата податку - 24610,00 грн; VOLKSWAGEN T4, 2003 р.в., зареєстровано 27.02.2010 на ім'я ОСОБА_2, несплата податку - 17227,00 грн.

З досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції реєстраційних справ стосовно вищевказаних транспортних засобів встановлено, що спеціалістами Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, які здійснювали перевірку поданих документів, у всіх випадках перевірялась наявність квитанції про сплату податку з власників транспортних засобів, про що зроблені відповідні відмітки на бланку заяви про реєстрацію транспортного засобу.

Такі обставини свідчать про те, що реєстрацію транспортних засобів здійснювали службові особи Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області, які, неналежно виконуючи свої службові обов'язки, через несумлінне ставлення до них, проводили реєстрацію без сплати податку (або з частковою сплатою).

Необхідно погодитись з висновком суду першої інстанції, що платник податку не може нести відповідальності за дії працівників ДАІ чи банківських установ в процесі сплати та перерахування податків до бюджету, оскільки такі є підставою для проведення відповідної перевірки правоохоронними органами. Реєстрація транспортного засобу без сплати встановленого законом податку чи неперерахування відповідних коштів тягне за собою відповідальність посадових осіб органу, які здійснили таку реєстрацію чи проводили відповідні розрахунки. В свою чергу, відсутність надходження податку в дохід бюджету не є підставою для стягнення його з відповідача, оскільки його вина у несплаті спірного податку повинна бути доведена належним чином.

Суд зауважує, що поняття "сплата податку" та "надходження коштів на рахунок" не є тотожними поняттями. Сплата податку є обов'язком платника податку, в той час як надходження коштів на рахунок - це результат діяльності установ, які в установленому законом порядку уповноважені на здійснення діяльності у сфері обігу грошових коштів, а тому безпідставним є покладання в основу позову покликання податкового органу на те, що спірний податок з власників транспортних засобів не надійшов на рахунок відповідного місцевого бюджету.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що позивачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях відповідача ознак неправомірності, як і не доведено правомірності донарахування йому суми податку з власників транспортних засобів чи стягнення вказаного податку як податкового боргу, а відтак суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, що заявлений позов задоволенню не підлягає. Такий висновок суду також підтверджується встановленими вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 у справі №1-233/11 обставинами та узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постановах від 22.10.2013 та від 17.12.2013 у справах відповідно №21-104а13, №21-422а13.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 року у справі № 2а-2686/11/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текс виготовлено 23.02.2017р.