Справа № 824/815/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р. м. Чернівці справа № 824/815/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Козак В.Ю.

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області

про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, просив визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі відповідач) щодо прийняття йому відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, орієнтовною площею 2,0 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Мигове Вижницького району Чернівецької області між земельними ділянками: за кадастровими номерами: :01:005:0927, :01:005:0717, :01:005:1067, :01:005:1066 та :01:005:0652, яка оформлена листом від 01.09.2016 р. № П- 2115/0-2255/6-16.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є неправомірною та такою, що суперечить нормам ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки надана без посилання на вимоги нормативно-правових актів, або розробленої містобудівної документації та/або затверджених генеральних планів населених пунктів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки діяв виключно в межах наділених повноважень, відповідно до норм чинного законодавства. Вказав, що на час звернення позивача із заявою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, Головне управління Держгеокадастру вже надало дозволи на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність пільгової категорії громадян.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову та просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

25.12.2015 р. ОСОБА_3 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області стосовно надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, розташованої у с. Мигово Вижницького району Чернівецької області.

Листом від 22.06.2016 р. за №111/6-16 Головне управління Держгекадастру в Чернівецькій області відмовило в задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність безоплатно земельної ділянки, площею 2,0 га, розташованої у с. Мигово Вижницького райнону Чернівецької області.

Відмова мотивована тим, що ОСОБА_4 сільська рада в листі від 12.01.2016 р. повідомила, що на даний час проводяться роботи з оновлення генерального плану с. Мигове та звернулася з проханням призупинити надання дозволів на виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно змісту листа-відмови від 22.01.2016 р. за № 111/6-16 позивачу повідомлено, що з метою недопущення невідповідності місця розташування зазначеної земельної ділянки вимогам генерального плану населеного пункту та іншої містобудівної документації, враховуючи інформацію ОСОБА_4 сільської ради у якій зазначено, що дана земельна ділянка знаходиться в масиві запроектованого для житлової та громадської забудови для потреб жителів с. Мигове, надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0 га є неможливим.

Не погодившись із відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, позивач звернувся із позовом до суду.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2016 р. в адміністративній справі №824/84/16-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 сільська рада про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.06.2016 р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено повністю. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2016 р. скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо прийняття відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для передачі безоплатно у власність орієнтовною площею 2,0 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташоване у с. Мигове Вижницького району Чернівецької області між земельними ділянками за кадастровими номерами: :01:005:0927, :01:005:0717, :01:005:1067, :01:005:1066 та :01:005:0652. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, орієнтовною площею 2,0 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташоване в с. Мигове Вижницького району Чернівецької області, між земельними ділянками за кадастровими номерами: :01:005: 0927, :01:005:0717, :01:005:1067, :01:005:1066 та :01:005:0652 в строки визначені положеннями п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України (а.с. 13-17).

28.07.2016 р. позивач звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, в якій просив виконати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.06.2016 р. у справі №824/84/16-а в повному обсязі та надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для передачі безоплатно у власність орієнтовною площею 2,0 га. З цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташоване в с. Мигове Вижницького району Чернівецької області між земельними ділянками за кадастровими номерами: :01:005:0927, :01:005:0717, :01:005:1067, :01:005:1066 та :01:005:0652.

До заяви додано наступні документи: копію паспорта; графічний матеріал (викопіювання); довідку про те, що він не використав своє право на приватизацію земельної ділянки для садівництва та для ведення особистого селянського господарства; копію постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі №824/84/16-а від 22.06.2016 р.; копію довіреності представника (а.с. 10, 11, 12).

За результатами розгляду заяви, Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району Чернівецької області (за межами населеного пункту). Вказана відмова оформлена листом від 01.09.2016 р. за № П- 2115/0-2255/6-16 (а.с. 18).

Відмову обґрунтовано тим, що відповідно до викопіювання на земельну ділянку, яку позивач бажає отримати у власність з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, Головним управлінням Держгеокадастру були прийняті 14 рішень про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали участь в антитерористичній операції. Також зазначило, що вказаною відмовою не порушено право позивача стосовно звернення до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення іншої земельної ділянки, як на території цієї ради, так і в іншому місці за наявності інших земельних ділянок (а.с. 18).

Вважаючи відмову відповідача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою неправомірною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Судовим розглядом також встановлено, що за результатами розгляду запиту про доступ до публічної інформації щодо отримання копій наказів про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення та документів, на підставі яких вони прийняті, 19.09.2016 р. відповідачем надано відповідь (вх. № 0-24-0.9-9833/2-16) представнику позивача, в якій наведено інформацію щодо розгляду клопотань щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, що знаходяться між земельними ділянками з кадастровими номерами :01:005:0927, :01:005:0717, :01:005:1067, :01:005:1066 та :01:005:0652 та надано копії наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (а.с. 25).

В цьому ж листі додатково повідомлено, що у листі від 01.09.2016 р. № П- 2115/0-2255/6-16 виконавцем допущено помилку, зокрема, Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області прийнято 13 рішень про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали (беруть) участь в антитерористичній операції.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Правовідносини стосовно порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадян регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом "в" ч. 3 цієї статті Кодексу визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Приписами ч. 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною 1 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Частиною 9 ст. 118 ЗК України також перебачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. 10, 11 ст. 118 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки безоплатно у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені у ст. 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Судовим розглядом встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що відповідач є органом, який надає дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Із листа-відповіді від 01.09.2016 р. № П-2115/0-2255/6-16 видно, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району Чернівецької області (за межами населеного пункту), без зазначення підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, які передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Як вбачається із змісту листа-відповіді від 01.09.2016 р. № П- 2115/0-2255/6-16, з урахуванням листа-відповіді від 19.09.2016 р. №0-24-0.9-9833/2-16, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, що розташована у с. Мигове Вижницького району Чернівецької області, були прийняті 13 рішень про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали участь в антитерористичній операції.

Отже, у листі-відповіді від 01.09.2016 р. № П- 2115/0-2255/6-16, підстави відмови позивачу у наданні дозволу не відповідають вимогам ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Доводи представника відповідача щодо правомірності відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у звязку з тим, що відповідно до викопіювання на якому позивачем зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, на час зверненням із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надано дозволи на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність пільговим категоріям, суд оцінює критично, з наступних міркувань.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 19.05.2016 р., 20.05.2016 р. та 17.06.2016 р. Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області було видано накази за №24-587/14-16-сг, №24-588/14-16-сг, №24-586/14-16-сг, №24-585/14-16-сг, №24-589/14-16-сг, №24-582/14-16-сг, №24-583/14-16-сг, №24-581/14-16-сг, №24-584/14-16-сг, №24-603/14-16-сг, №24-604/14-16-сг, №24-605/14-16-сг та №24-791/14-16-сг, якими громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району Чернівецької області, орієнтовним розміром земельної ділянки 0,12 га кожному, із цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, з подальшою передачею їх у власність (а.с. 25-38).

Крім того, судом встановлено, що 12.10.2016 р. та 03.11.2016 р. Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області було видано накази за № 24-1265/14-16-сг, №24-1266/14-16-сг, №24-1267/14-16-сг, №24-1518/14-16-сг, №24-1526/14-16-сг, №24-1693/14-16-сг, №24-1689/14-16-сг, №24-1690/14-16-сг, №24-1691/14-16-сг та №24-1692/14-16-сг, якими громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_13, ОСОБА_15 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення індивідуального садівництва, розташованих на території ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району Чернівецької області (за межами населеного пункту), площею 0,12 га кожному (а.с. 52, 53, 54, 79, 80, 85-89).

Отже, на час зверненням позивача із заявою (28.07.2016 р.) до відповідача, а також на дату прийняття ним відмови у наданні дозволу (01.09.2016 р.), пільговій категорії громадян відповідачем було надано дозволи на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 1,56 га.

В судовому засіданні представник позивача вказував, що позивач не заперечував щодо отримання частини земельної ділянки, на яку відповідачем не надано громадянам пільгової категорії дозволи на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, орієнтовною площею 0,44 га.

Однак, під час судового розгляду справи, представник відповідача не обґрунтував та не надав докази щодо наявності перешкод в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, в цій частині.

Суд також звертає увагу, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки жодним чином не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому надання відповідачем дозволів на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність пільговим категоріям громадян, не є підставою для відмови позивачу у наданні дозволу.

З урахуванням встановлених по справі обставин та наведених норм права, які регулюють спірні правовідносин, суд приходить до переконання, що відмовляючи позивачу в надані дозволу, відповідач діяв всупереч вимог Конституції України та Земельного кодексу України, не на підставі та не у межах повноважень передбачених законом, а також без урахування всіх обставин по справі.

Суд констатує, що за правилами ст. 2, ч. 1 ст. 17 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Згідно ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Під правовим актом індивідуальної дії необхідно розуміти рішення, дія якого поширюється на конкретну особу або яке стосується конкретної ситуації, і яке є актом одноразового застосування норм права.

Як зазначалося вище, згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи за результатами розгляду заяв, в порядку встановленому ч. 7 ст. 118 ЗК України надають дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, які на переконання суду, в розумінні вимог КАС України є рішеннями правовими актами індивідуальної дії.

Оскільки, відмова оформлена листом-відповіддю від 01.09. 2016 р. № П- 2115/0-2255/6-16, яка в розумінні КАС України є рішенням субєкта владних повноважень, суд визнає його (рішення) протиправним та скасовує.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися субєкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять (ч. 2 ст. 11 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із змісту вказаних норм вбачається, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ч. 2 ст. 162 КАС України. При цьому адміністративний суд може застосувати інший спосіб захисту права, який би гарантував захист прав, свобод та інтересів осіб. Критерієм обрання способу захисту порушеного права є те, що він з урахуванням особливостей спірних відносин повинен бути спрямований на реальне відновлення порушених прав позивача.

З метою захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу правової визначеності у спірних правовідносинах, суд зобовязує відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 28.07.2016 р. (вх. № П-2115/0-16 від 02.08.2016 р.) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована в с. Мигове Вижницького району Чернівецької області, між земельними ділянками: за кадастровими номерами :01:005:0927, :01:005:0717, :01:005:1067, :01:005:1066 та :01:005:0652.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1102,40 грн., що підтверджується квитанцією №301 від 05.10.2016 р.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1102,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 70-72, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 01.09. 2016 р. № П- 2115/0-2255/6-16.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 28.07.2016 р. (вх. № П-2115/0-16 від 02.08.2016 р.) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована в с. Мигове Вижницького району Чернівецької області, між земельними ділянками: за кадастровими номерами :01:005:0927, :01:005:0717, :01:005:1067, :01:005:1066 та :01:005:0652.

4. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 1102,40 грн.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно ст. 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.К. Левицький

Постанова в повному обсязі складена 28.02.2017 р.