Справа № 820/5534/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 лютого 2017 р. № 820/5534/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача УДМС - Демидової А.В.,

представника відповідача УМВС - Мицкало І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - громадянин В'єтнаму ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень до позову просить суд:

- скасувати рішення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 16.10.2006 року про скасування дозволу на імміграцію в України громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, оформлене постановою;

- зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області виправити в інформаційній базі даних інформацію стосовно громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести відомості про дійсність дозволу на імміграцію в Україну;

- стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, реєстр, АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1102,40 (тисяча сто дві гривні гри. 40 коп.).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1, є громадянином Соціалістичної республіки В'єтнам, прибув в Україну у 1991 році. Керівництвом ВГІРФО УМВС України в Херсонській області було прийнято рішення щодо надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію відповідно до п.12 Закону України "Про імміграцію". Проте, 16.10.2006 року начальником ВГІРФО УМВС України в Херсонській області прийнято рішення, яким скасовано громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", про що Управлінням ДМС України у Херсонській області внесено відповідний запис до інформаційної бази даних. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню у судовому порядку. Окрім того, позивач вважає, що вправі вимагати приведення у належний стан інформацію стосовно нього та внести відомості про дійсність дозволу на імміграцію в Україну.

У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи, викладені в уточненій позовній заяві, та наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, заперечував проти задоволення позову.

У письмових запереченнях (а.с.40-42) відповідач зазначив, що вивчивши матеріали архівних справ стосовно громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, які передані від ВГІРФО УМВС України до УДМС, встановлено, що в матеріалах особової справи про оформлення посвідки на постійне місце проживання в Україні позивача, міститься рішення у вигляді постанови ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 16.10.2006 року, затверджене управлінням МВС України в Херсонській області, на підставі п.6 ст. 12 Закону України "Про імміграцію". Посвідка на постійне проживання в Україні гр. В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_2 від 18.08.2004 терміном дії "безстроково" оформлена з порушенням вимог абзацу 4 п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію". Дане рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачем у судовому порядку не оскаржувалось. Відповідач вважає, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідачі діяли на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи письмових заперечень та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов (а.с.122-127) вказав, що приймаючи спірну постанову про скасування дозволу на імміграцію в Україні ВГІРФО УМВС України в Херсонській області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений на той час законодавством України, оскільки позивачем був порушений порядок оформлення посвідки на постійне проживання на території України, а саме: заява на отримання посвідки була подана після закінчення терміну, встановленого абзацом 4 п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію". Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлених ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи письмових заперечень та просив прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, що прибули у судове засідання, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що згідно висновку ВГІРФО ГУМВС України в Херсонській області від 18.08.2004 року громадянин В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув в Україну в 1991 році на роботу згідно з Міжнародною угодою між Урядом Соціалістичною республікою В'єтнам та Урядом СРСР "Про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР" від 02 квітня 1981 року.

З 27.03.1991 року по 15.07.1992 року працював на Каховському заводі залізобетонних виробів. Після закінчення строку Міжнародної угоди, позивач був звільнений з вищезазначеного підприємства 15.07.1992 року, проте залишився проживати в м. Херсон у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2.

Вказаним висновком рекомендовано документувати громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 посвідкою на проживання в Україні терміном "безстроково".

З матеріалів справи вбачається, що ВГІРФО УМВС в Херсонській області оформило і видало позивачу посвідку на проживання серії НОМЕР_2 від 18.08.2004 року терміном "безстроково". У посвідці відображено місце реєстрації громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

В подальшому, у вересні 2004 році позивач переїхав на постійне місце проживання до м.Харкова, у зв'язку з чим, його знято з належної реєстрації та зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3.

16.10.2006 року ВГІРФО УМВС України в Херсонській області прийнято рішення у вигляді постанови про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 на підставі п.6 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" (а.с. 45).

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 12.05.2008 року у справі № 2о-123/08 задоволено заяву громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України з 1991 року та встановлено факт постійного проживання громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Україні з 27.03.1991 року.

23.05.2008 року позивач звернувся до УМВС України в Херсонській області з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 12.05.2008 року по справі № 2о-123/08 (а.с. 46-47).

За результатами розгляду вказаної заяви УМВС України в Херсонській області прийнято рішення про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянства України" (а.с.46-47), внаслідок чого позивач документований паспортом громадянина України Дніпровським РВ УМВС України в Херсонській області від 27.06.2008 серії НОМЕР_3.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 30.06.2011 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 12.05.2008 року по справі № 2о-123/08 та прийнято нове, яким у задоволені заяви громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України з 27.03.1991 року відмовлено. (а.с. 50-51).

12.06.2012 року старшим інспектором з О/Д ВГІРФО УМВС України в Херсонській області підготовлено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно ОСОБА_1 на підставі рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 30.06.2011 року по справі № 22ц-2923/11, за результатами розгляду якого 12.06.2012 року УМВС України в Херсонській області прийнято рішення про скасування рішення УМВС України в Херсонській області від 12.06.2008 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням стосовно ОСОБА_1. (а.с.49).

Листом за № 5/3883-18 від 18.06.2012 року управління МВС України в Херсонській області повідомлено позивача про вищезазначене рішення від 12.06.2012 року та оформлено довідку за №38 про припинення громадянства України та повідомлено позивача про необхідність особисто звернутися до територіального підрозділу служби ГІРФО за місцем постійної реєстрації для отримання вказаної довідки та повернути паспорт громадянина України, який визнаний недійсним, підлягає вилученню та знищенню (а.с. 52). Однак, в матеріалах справи не містить доказів отримання позивачем вказаних документів.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення суд зазначає, що статтею 19 Конституції України на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб покладений обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Стаття 26 Конституції України гарантує, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Як зазначалось вище, позивачу - ОСОБА_1, було надано дозвіл на імміграцію та видано посвідку на постійне проживання, на підставі п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", згідно якого вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 06.03.1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР "Про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР" від 02.04.1981 року.

Відповідач при винесенні постанови від 16.10.2006 року (а.с.45) про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачеві, керувався п. 6 ст. 12 Закону України "Про імміграцію". Як підставу для скасування дозволу на імміграцію позивач зазначає абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію".

Відповідно абз.4 п.4 Прикінцевих Положень Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію", посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Разом з тим, при наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні позивачу, відповідач керувався п. 4 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України "Про імміграцію", тобто проводив перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Зазначена норма регулює відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при наданні дозволу на імміграцію, та не передбачає випадків скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Суд звертає увагу на те, що при наданні позивачу посвідки на постійне проживання в Україні Відділ УГІРФО ГУМВС України в Херсонській області проводив перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну не виявив та надав позивачу посвідку на постійне проживання в Україні як то передбачено Законом № 2491-ІІІ. За час перебування позивача на території України з'явилися обставини, які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію передбачені п.п. 1-5 ст. 12 Закону України "Про імміграцію". Крім того, доказів того, що посвідка на постійне проживання позивача є підроблена чи отримана у непередбаченому законом порядку також не надано.

Щодо посилань представників відповідачів на рішення Дніпровського районного суду від 12.05.2008 року та Апеляційного суду Херсонської області від 30.06.2011 року про встановлення постійного факту проживання на території України позивача, як на підставу відмови для оформлення рішення про набуття громадянства, суд зазначає, що дані обставини склалися після прийняття ВГІРФО УМВС України в Херсонській області постанови про скасування дозволу на імміграцію в Україні та не мають спливати на розгляд справи по суті.

Отже, з'ясувавши обставини спірних правовідносин і перевіривши їх добутими доказами, суд доходить висновку, що суб'єктом владних повноважень не наведено жодних правових підстав, з якими законодавцем визначено перелік законних підстав для прийняття рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні гр. СРВ ОСОБА_1 .

Юридична обставина, з якою закон пов'язує виникнення певних прав особи зворотної дії не має. Фактична підстава, на яку посилається відповідач, мала існувати на момент первісного рішення про надання дозволу на імміграцію позивача та видачу посвідки.

Згідно зі ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Проте, доказів отримання позивачем посвідки на постійне проживання в Україні в не передбаченому законом порядку відповідач суду не надав.

За таких підстав, постанова Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 16.10.2006 року про скасування дозволу на імміграцію в України громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Окрім того, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо необхідності внести відомості про дійсність дозволу на імміграцію до інформаційної бази органів ДМС виходячи з наступного:

Статтею 2 Закону України "Про інформацію" встановлено, що основними принципами інформаційних відносин є, зокрема: достовірність і повнота інформації.

За визначенням ст. 11 Закону України "Про інформацію", інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (ст. 10), кожна особа має право:2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону. Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Згідно статтей 13, 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Статтею 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, невідповідність інформації щодо особи позивача, внесення відомостей про скасування дозволу на імміграцію в Україну, має для позивача негативні наслідки, як то: відсутність підстав для законного перебування в Україні, застосування до позивача адміністративних заходів щодо примусового видворення за межі України, притягнення до відповідальності за порушення міграційного законодавства при відсутності належних документальних підстав. тощо.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Отже, оскільки судовим розглядом встановлений факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то позов належить задовольнити у повному обсязі, адже обґрунтованість заявлених вимог підтверджена добутими судом і долученими до матеріалів справи доказами.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів отримання позивачем спірної постанови Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 16.10.2006 року у встановлений законодавством термін, суд не знаходить підстав для застосування наслідків, передбачених ст. 100 КАС України.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Скасувати рішення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 16.10.2006 року про скасування дозволу на імміграцію в України громадянину В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, оформлене постановою.

Зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області виправити в інформаційній базі даних інформацію стосовно громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та внести відомості про дійсність дозволу на імміграцію в Україну.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп., солідарно за рахунок бюджетних асигнувань: Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 21 лютого 2017 року.

Суддя Панченко О.В.