Справа № 607/7359/15-а
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 р. Справа № 876/9522/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника відповідача і третьої особи Яроша О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради третя особа Тернопільський міський голова Надал Сергій Віталійович про скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в подальшому уточнивши до Тернопільської міської ради третя особа Тернопільський міський голова Надал Сергій Віталійович в якій просить скасувати розпорядження Тернопільського міського голови №34-к від 28.01.2015 року про звільнення його із займаної посади, поновити його на роботі на посаді головного спеціаліста відділу молоді та спорту управління у справах сім'ї, молодіжної політики та спорту Тернопільської міської ради та стягнути з Тернопільської міської ради заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 28.01.2015 року по день ухвалення судового рішення.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.10.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов повністю, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 згідно записів у трудовій книжці 10.05.2011 року призначений на посаду головного спеціаліста відділу спорту та туризму управління у справах сім'ї, молодіжної політики, спорту і туризму Тернопільської міської ради та йому присвоєно 13 ранг VI категорії посадової особи місцевого самоврядування та прийнято присягу. 03.01.2012р. позивача переведено на посаду головного спеціаліста відділу спорту управління у справах сім'ї, молодіжної політики і спорту. 03.09.2012р. переведено на посаду головного спеціаліста відділу молоді та спорту цього ж управління. 01.06.2013р. присвоєно 12 ранг VI категорії посадової особи місцевого самоврядування. 28.01.2015р. звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням посади на підставі пункту 1 статті 40, статті 44 КЗпП України.

Відповідно до розпорядження Тернопільського міського голови №154-к від 23.04.2014р., у зв'язку із звільненням начальника відділу молоді та спорту управління у справах сім'ї, молодіжної політики і спорту, виконання обов'язків начальника цього відділу з 23.04.2014р. покладено на головного спеціаліста цього ж відділу ОСОБА_2.

Розпорядженням Тернопільського міського голови №319-к від 09.09.2014р. за неналежне виконання своїх службових обов'язків оголошено догану головному спеціалісту відділу молоді та спорту управління у справах сім'ї, молодіжної політики і спорту ОСОБА_2.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2016р. залишено без змін постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.05.2016р. по справі №607/3013/15-а, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, міського голови міста Тернополя Надала Сергія Віталійовича про скасування розпорядження №319-к від 09.09.2014р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У відповідності до положення частини 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до розпорядження Тернопільського міського голови №386-к від 31.10.2014р. (п. 1.19.), в управлінні у справах сім'ї, молодіжної політики і спорту скорочено одну штатну одиницю головного спеціаліста відділу молоді та спорту. Всього по відділах і управліннях міської ради скорочено 35 штатних одиниць.

Розпорядженням Тернопільського міського голови №34-к від 28.01.2015р. звільнено ОСОБА_2, головного спеціаліста відділу молоді та спорту управління у справах сім'ї, молодіжної політики і спорту, з 28.01.2015р. у зв'язку із скороченням посади на підставі п. 1 ст. 40, ст. 44 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги. Підстава: розпорядження міського голови від 31.10.2014р. №386-к «Про скорочення посад».

Згідно інформації відділу кадрового забезпечення Тернопільської міської ради від 24.04.2015р., ОСОБА_2, звільнений 28.01.2015р., та станом на 01.01.2015р. йому було: - присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування (VI категорія посад), - загальний стаж роботи в Тернопільській міській раді складав 3 роки 7 місяців 21 день, - застосовано дисциплінарне стягнення, а саме оголошено догану (09.09.2014р.). В грудні 2013р., за високий професіоналізм у роботі, добросовісне виконання службових обов'язків та з нагоди професійного свята - Дня місцевого самоврядування позивач був нагороджений грамотою.

Листом №858/05 від 02.03.2016р. Тернопільський національний економічний університет повідомив, що у 2013 році ОСОБА_2 поступав на заочну форму навчання до магістратури ТНЕУ відповідно до направлення міської ради, склав іспити та не пройшов за конкурсом. У 2014 році ОСОБА_2 відповідно до направлення міської ради успішно склав іспити та був зарахований на навчання (наказ ТНЕУ №578-ст від 01.08.2014р.). Через відсутність державного фінансування студента відраховано (наказ №52-ст від 06.02.2015р.).

При цьому листом від 11.04.2016р. за №1403/05 Тернопільський національний економічний університет надіслав інформацію про перелік посадових осіб Тернопільської міської ради, які за направленням ради протягом 2013-2015 років навчались в магістратурі ТНЕУ. У цьому переліку ОСОБА_2 немає.

А також листом від 23.05.2016р. відділ кадрового забезпечення Тернопільської міської ради повідомив, що договір про направлення ОСОБА_2 на навчання у магістратуру Тернопільського національного економічного університету за спеціальністю «Державна служба» з Тернопільською міською радою не укладався.

Розпорядженням Тернопільського міського голови №406-к від 19.11.2014р. призначено ОСОБА_4 на посаду начальника відділу молоді та спорту управління у справах сім'ї, молодіжної політики і спорту на підставі оголошеного конкурсу на заміщення вакантної посади начальника цього відділу. До претендентів серед інших ставились вимоги про повну вищу освіту за спеціальністю відповідного професійного спрямування і про стаж роботи на керівних посадах: на службі в органі місцевого самоврядування або в органах виконавчої влади не менше 3-х років та в інших фізкультурно-спортивних організаціях не менше 4 років.

Листом відділу кадрового забезпечення Тернопільської міської ради №80/02-к/6 від 14.02.2016р. інформовано, що відповідно з документами про освіту ОСОБА_2, він отримав повну вищу освіту за спеціальністю «облік і аудит» та здобув кваліфікацію магістра з обліку і аудиту. З 30.10.2014р. по дату звільнення ОСОБА_2 (28.01.2015р.) вакантні посади в Тернопільській міській раді, з кваліфікаційними вимогами «магістр з обліку і аудиту» за спеціальністю «облік і аудит» були відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), та спеціальними, які передбачені цим та іншими законами України.

При звільненні особи або переведенні на іншу роботу за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені КЗпП України, якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом.

Згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 цього Кодексу, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За наявності цих обставин розірвання трудового договору проводиться з обов'язковим додержанням передбаченого статті 49-2 зазначеного Кодексу порядку вивільнення працівників, відповідно до якого вони попереджаються про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України, то роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до розпорядження Тернопільського міського голови №386-к від 31.10.2014р. (п. 1.19.), в управлінні у справах сім'ї, молодіжної політики і спорту скорочено одну штатну одиницю головного спеціаліста відділу молоді та спорту. Всього по відділах і управліннях міської ради скорочено 35 штатних одиниць. Відділом кадрового забезпечення Тернопільської міської ради проведено зміни в штатних розписах, у тому числі в штатному розписі управління у справах сім'ї, молодіжної політики і спорту, а також ознайомлено працівників з даним розпорядженням.

Також судом встановлено, що звільнення працівників на підставі розпорядження 31.10.2014р. було масовим, скорочено 35 штатних посад. Позивач був завчасно (більше, ніж за 2 місяці, розпорядження про скорочення посад 31.10.2014р., звільнення - 28.01.2015р.) попереджений про наступне вивільнення. А відділом кадрового забезпечення Тернопільської міської ради інформовано, що з 30.10.2014р. по дату звільнення ОСОБА_2 (28.01.2015р.) вакантні посади в Тернопільській міській раді, з кваліфікаційними вимогами «магістр з обліку і аудиту» за спеціальністю «облік і аудит» були відсутні.

Посаду начальника відділу молоді та спорту управління у справах сім'ї, молодіжної політики і спорту позивачу не могло бути запропоновано, так як він не відповідав вимогам до цієї посади.

Таким чином, у відповідача мало місце скорочення штату працівників і при звільненні було дотримано вимог статті 49-2 КЗпП України.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Тобто першочерговим при визначенні працівника, у якого є переважне право на залишення на роботі, є встановлення у нього більш високої кваліфікації і продуктивності праці.

Відповідачем визначено працівника, у якого є більш висока кваліфікація і продуктивність праці, а саме ОСОБА_5, яка працює в Тернопільській міській раді на посаді головного спеціаліста відділу молоді та спорту управління у справах сім'ї, молодіжної політики і спорту та станом на 01.01.2015р. їй: - присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування (VI категорія посад), - загальний стаж роботи в Тернопільській міській раді становить 5 років 6 місяців 11 днів. Також судом встановлено, що в грудні 2012 року та грудні 2014 року за високий професіоналізм у роботі, добросовісне виконання службових обов'язків та з нагоди професійного свята - Дня місцевого самоврядування ОСОБА_5, головному спеціалісту відділу молоді та спорту управління у справах сім'ї, молодіжної політики і спорту, оголошено подяки Тернопільського міського голови. 30.06.2004р. ОСОБА_5 отримала диплом (з відзнакою) Тернопільської академії народного господарства та здобула кваліфікацію магістра з обліку та аудиту.

А тому, колегія суддів дійшла до висновку, що при звільненні у позивача не було переважного права перед ОСОБА_5 на залишення на роботі.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Пунктом 19 передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не порушений порядок проведення процедури звільнення ОСОБА_2, адже за два місяці було попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку із скороченням, як вбачається з матеріалів справи на підставі листа відділу кадрового забезпечення Тернопільської міської ради вакантні посади по спеціальності облік і аудит були відсутні, що відповідає його кваліфікації, а відповідачем правомірно зроблено порівняння при визначенні переважного права на залишенні на посаді іншого головного спеціаліста що відповідає вищенаведеному трудовому законодавству України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.10.2016 року у справі №607/7359/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 22.02.2017 року