Справа № 805/1225/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

27 лютого 2017 року Справа № 805/1225/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича, ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 м. Сіверськ

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних на здійснення ліквідації в ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» ОСОБА_3

про визнання протиправної бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних на здійснення ліквідації в ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягає у невідшкодуванні коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладом ОСОБА_1 згідно до договору №335816/4751/370-14 від 04 лютого 2014 року банківського вкладу (депозиту) у банківському металі Ф&К «Золотий»; визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» ОСОБА_3, що полягає у невключені даних про ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №335816/4751/370-14 від 04 лютого 2014 року банківського вкладу (депозиту) у банківському металі Ф&К «Золотий»; зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» ОСОБА_3 О.С. включити дані про ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №335816/4751/370-14 від 04 лютого 2014 року банківського вкладу (депозиту) у банківському металі Ф&К «Золотий; зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» ОСОБА_3 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_1, якому необхідно здійснити виплати на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснити відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 згідно до договору №335816/4751/370-14 від 04 лютого 2014 року банківського вкладу (депозиту) у банківському металі Ф&К «Золотий» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, між позивачем ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_2 та Кредит»» 04 лютого 2014 року був укладений договір №335816/4751/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий» (далі Договір), відповідно до умов якого «Банк» відкриває «Клієнту» депозитний рахунок №9/2635.4.2111227.02 у банківському металі Золото, «Клієнт» вносить на цей рахунок банківський метал загальною вагою 205,00 грам на строк з 04 лютого 2014 р. по 09 лютого 2015 р.

Сторони узгодили, що станом на день підписання цього договору, згідно офіційного

(облікового) курсу банківських металів, встановленого Національним банком України, вартість залученого за цим договором банківського металу становить 65657, 98грн. (п. 1.1.

Договору). Відповідно до п. 1.2 Договору за час користування банківським металом, що складає вклад, протягом строку, визначеного п. 1.1. цього Договору «Банк» нараховує і виплачує «Клієнту» проценти у банківському металі за ставкою 2,25% річних.

Позивач зазначає, що про те, що строк дії договору сплинув 09 лютого 2015 року проте банк свої зобовязання не виконав, вклад не повернув.

Позивачу стало відомо, що відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації цього банку та делегування повноважень ліквідатора банку, на підставі якого розпочато процедуру ліквідації банку з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

Позивач звернувся з письмовою кредиторською вимогою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання його кредитором, проте йому було відмовлено з підстав пропуску строку та з підстав не відшкодування коштів за вкладами у банківських металах в силу приписів ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Пунктом 4 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративне судочинство це діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року №2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон №2343-XII) передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі Закон №2121-III) цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційній і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Пунктом шостим статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон №4452-VI) визначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 ГПК України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Такий правовий висновок викладено в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 за позовом Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії.

Частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (частина 6 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що заявлений позов не є справою адміністративної юрисдикції, і не повинен вирішуватись в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити та зазначити, що вказана справа підлягає розгляду Господарським судом Донецької області.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 1, 2, 3, 17, 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних на здійснення ліквідації в ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» ОСОБА_3 про визнання протиправної бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в загальному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Кониченко О.М.