Справа № 2а-15533/11/0170/21
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017 року м. Київ К/9991/60225/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Загороднього А.Ф.,
Мойсюка М.І.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом управління Пенсійного фонду України в місті Феодосія Автономної Республіки Крим до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення коштів,

за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в місті Феодосія Автономної Республіки Крим на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 21 грудня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2012 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2011 року управління Пенсійного фонду України в місті Феодосія Автономної Республіки Крим звернулося до суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - 609,64 грн. фінансових санкцій за неподання звітності.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 21 грудня 2011 року, яка залишена без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2012 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами першої та апеляційної інстанцій рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зареєстрована як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в управлінні Пенсійного фонду України в м. Феодосія АР Крим за реєстраційним номером 071101641.

В строк, передбачений законодавством - до 1 квітня 2011р, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 не надала відомості до системи персоніфікованого обліку за 2010р., про що складено акт № 243 від 12.05.2011р.

За неподання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку у строки, передбачені законодавством, рішенням управління Пенсійного Фонду України в м. Феодосія АР Крим №1134 від 06 вересня 2011рокуна підставі пункту 5 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 застосовані фінансові санкції в сумі 609,64 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, виходив із того, що управління Пенсійного Фонду України в м. Феодосії АР Крим при застосуванні фінансових санкцій до відповідача за ненадання відомостей до системи персоніфікованого обліку прийняло рішення № 1134 від 06 вересня 2011 року на підставі пункту 5 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який було виключено з 01.01.2011р. відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно зчастиною1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Пунктом 5 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено застосування виконавчими органами ПФУ до страховиків за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду штрафу у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» наведена вище норма матеріального права із Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була виключена.

У той же час згідно з абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Абзацом 6 цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які були нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати. Питання ж відповідальності страховиків, не пов'язані із такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання, зокрема, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та абзаців 5, 6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2012 року (№ 21-367а12), від 04 червня 2013 року (№21-170а13).

З огляду на викладене колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки рішення управління Пенсійного Фонду України в м. Феодосія АР Крим №1134 від 06 вересня 2011 року про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 фінансових санкцій в сумі 609,64 грн. за ненадання відомостей до системи персоніфікованого обліку за 2010р., прийняте на підставі пункту 5 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який станом на час прийняття такого рішення був виключений.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Феодосія Автономної Республіки Крим залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 21 грудня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді Черпак Ю.К.

Загородній А.Ф.

Мойсюк М.І.