Справа № 826/18463/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фортіус Телеком» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації, про визнання протиправними дій та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фортіус Телеком» (далі - позивач, ТОВ «Фортіус Телеком») до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації (далі - відповідач, НКРЗІ), про:

- визнання протиправними дій НКРЗІ щодо складання акту про повторну відмову оператора телекомунікацій у допуску уповноважених НКРЗІ посадових осіб для проведення перевірки від 24 жовтня 2016 року №238/пос/13-1;

- скасування рішення НКРЗІ від 15 листопада 2016 року №601 про анулювання ліцензій від 24 грудня 2003 року серії АА №667354 та від 13 червня 2014 року серії АЕ №286442, виданих позивачу (також далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач не мав підстав та повноважень для проведення перевірки позивача 13 вересня та 20 жовтня 2016 року, а тому вимоги відповідача не підлягали виконанню. Відомості, викладені в акті про повторну відмову позивача у попуску уповноважених НКРЗІ посадових осіб для проведення перевірки, не відповідають дійсності, у зв’язку з чим акт не може бути підставою для анулювання ліцензій позивача.

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона відповідача повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла. При цьому, до суду через канцелярію від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті. У запереченнях проти позову зазначено, що відповідач мав право на проведення перевірки позивача щодо дотримання вимог законодавства у сфері телекомунікацій, адже нормами чинного законодавства не передбачено необхідності отримання НКРЗІ спеціального дозволу на проведення перевірки оператора телекомунікацій.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2016 року НКРЗІ прийнято оскаржуване рішення, яким анульовано ліцензію від 24 грудня 2003 року серії АА №667354 на надання послуг телефонного зв’язку (крім відомчих об’єктів) - місцевого з правом створення власної мережі ємністю понад 100 абонентських номерів, а також ліцензію від 13 червня 2014 року серії АЕ №286442 на надання послуг фіксованого місцевого телефонного зв’язку з ємністю мережі до 1000 номерів з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв’язку, які видані позивачу.

Оскаржуване рішення прийнято на підставі акту про повторну відмову оператора телекомунікацій у допуску уповноважених НКРЗІ посадових осіб для проведення перевірки від 24 жовтня 2016 року №238/пос/13-1.

Вважаючи дії відповідача щодо складання зазначеного акту протиправними, а оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив про відсутність законних підстав у відповідача для проведення перевірки позивача, а саме про відсутність у відповідача дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірки позивача або відповідного рішення суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

15 липня 2014 року НКРЗІ видано припис №249/пос/154-5, яким позивача зобов’язано у строк до 15 жовтня 2014 року усунути порушення вимог ч. 1, п. 1 ч. 7 ст. 42 Закону України «Про телекомунікації», викладене в акті перевірки дотримання законодавства про телекомунікації від 15 липня 2014 року №249/пос/154-1 (далі - припис).

07 серпня 2014 року НКРЗІ також видано розпорядження №42/р про усунення порушень ліцензійних умов у сфері телекомунікацій, яким позивача зобов’язано у строк до 05 листопада 2014 року усунути порушення вимог п. 3.35 Ліцензійних умов, викладене в зазначеному вище акті №249/пос/154-1 (далі - розпорядження).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, позивач повинен був виконати вимоги припису та розпорядження шляхом усунення порушень.

З метою перевірки виконання позивачем припису та розпорядження, НКРЗІ видано посвідчення від 13 вересня 2016 року №189/пос/13-1 на проведення позапланової перевірки позивача щодо дотримання вимог законодавства у сфері телекомунікацій у строк із 14 по 22 вересня 2016 року.

Разом з тим, як з’ясовано у ході судового розгляду справи та вбачається із запису, вчиненого на вказаному посвідченні законним представником позивача (директором), посадових осіб НКРЗІ для перевірки не допущено. Згідно з письмовими поясненнями зазначеної особи, які є додатком до посвідчення №189/пос/13, причиною недопуску посадових осіб НКРЗІ для проведення перевірки є діючий мораторій на перевірки малого та середнього бізнесу, встановлений ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Дію мораторію продовжено до 31 грудня 2016 року.

Враховуючи викладене, НКРЗІ 20 жовтня 2016 року знову видано посвідчення №238/пос/13-1 на проведення позапланової перевірки позивача щодо дотримання вимог законодавства у сфері телекомунікацій у період із 24 по 31 жовтня 2016 року.

Однак, позивачем посадових осіб НКРЗІ для проведення перевірки знову не допущено з тих самих підстав. Крім того, у письмових поясненнях директора позивача, які є додатком до посвідчення №238/пос/13-1, міститься посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2014 року №408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами» (далі - постанова Кабінету Міністрів України №408), згідно з якою, НКРЗІ включено до Переліку державних інспекцій та інших контролюючих органів, яким надаватиметься дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців.

Зважаючи на повторний недопуск позивачем посадових осіб НКРЗІ для проведення перевірки, 24 жовтня 2016 року НКРЗІ складено акт №238/пос/13-1 про повторну відмову оператора телекомунікацій у допуску уповноважених НКРЗІ посадових осіб для проведення перевірки. Про факт складення вказаного акту повідомлено законного представника позивача (директора).

В подальшому, а саме 15 листопада 2016 року НКРЗІ, на виконання вимог Закону України «Про телекомунікації», прийнято рішення №601, яким анульовано ліцензії позивача від 24 грудня 2003 року серії АА №667354 та від 13 червня 2014 року серії АЕ №286442.

Зокрема, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про телекомунікації», підставами для анулювання ліцензії є: акт про повторну відмову оператора, провайдера телекомунікацій у допуску уповноважених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, посадових осіб для проведення перевірки, а також про чинення інших перешкод, які не дають здійснювати перевірку в повному обсязі.

Як з’ясовано у ході судового розгляду справи та вже зазначено вище, для проведення перевірки позивача посадових осіб НКРЗІ двічі не допущено у зв’язку з тим, що такими особами не пред’явлено позивачу дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення НКРЗІ такої перевірки.

Тобто, спірним питанням у даній справі є можливість проведення перевірки НКРЗІ враховуючи п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та постанову Кабінету Міністрів України №408.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» ст. 31 такого змісту: «Установити, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня-грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб’єкта господарювання щодо його перевірки».

У зв'язку із запровадженням ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами, Кабінет Міністрів України постановою №408 установив, що надання дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців державними інспекціями та іншими контролюючими органами за переліком згідно з додатком (за винятком перевірок стану підготовки до роботи енергетичних об'єктів суб'єктів електроенергетики та суб'єктів відносин у сфері теплопостачання) здійснюється шляхом прийняття відповідного розпорядження. Надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Однак, враховуючи те, що закон про Державний бюджет України діяв з 01 січня по 31 грудня календарного року, то станом на 01 січня 2015 року постанова Кабінету Міністрів України №408 вичерпала свою дію.

Отже, з викладеного суд робить висновок, що постанова Кабінету Міністрів України №408 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб’єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Суд вважає, що вказані положення Закону №71-VIII не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, так як цей Закон направлений на регулювання правовідносин у сфері оподаткування, а також діяльності органів доходів і зборів, які у розумінні п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України є контролюючими органами.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 лютого 2016 року К/800/3373/16.

Відповідна правова позиція, крім того, підтверджується листом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05 лютого 2016 року №3632-06/3106-03, у якому зазначено, що обмеження, встановлені п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», розповсюджуються тільки на здійснення перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців у відносинах, що виникають у сфері справляння податків і зборів та здійснюються ДФС України, її територіальними органами.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що НКРЗІ мала право на проведення перевірки позивача щодо дотримання ним вимог законодавства у сфері телекомунікацій, а тому позивачем безпідставно двічі не допущено посадових осіб НКРЗІ для проведення перевірки, що й стало, згідно зі ст. 55 Закону України «Про телекомунікації», підставою для анулювання його ліцензій.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, п.п. 3, 12, 13 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про телекомунікації», органом державного регулювання у сфері телекомунікацій є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації: забезпечує державний нагляд за додержанням суб'єктами ринку законодавства про телекомунікації; приймає в межах своєї компетенції рішення, які є обов'язковими для виконання суб'єктами ринку телекомунікацій; застосовує у межах своїх повноважень в установленому законодавством порядку адміністративні стягнення до суб'єктів ринку телекомунікацій.

Державний нагляд за ринком телекомунікацій здійснюється шляхом: 1) контролю за якістю телекомунікаційних послуг; 2) контролю за наявністю передбачених законом ліцензій, інших дозвільних документів у сфері телекомунікацій; 3) перевірки додержання ліцензійних умов особливих умов ліцензій операторами, провайдерами телекомунікацій; 4) контролю за додержанням суб'єктами ринку телекомунікацій законодавства, стандартів та інших нормативних документів у сфері телекомунікацій; 5) вимірювання в порядку, встановленому національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, параметрів телекомунікаційних мереж, контролю за дотриманням операторами телекомунікацій порядку маршрутизації трафіку на телекомунікаційних мережах.

Згідно з п. 1, пп. 2 п. 3, пп.10, пп. 11, пп 24, пп. 24-1 п. 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року 1067/2011, НКРЗІ є органом державного регулювання у сфері телекомунікацій, інформатизації, користування радіочастотним ресурсом та надання послуг поштового зв'язку. У визначеній сфері НКРЗІ здійснює повноваження органу ліцензування, дозвільного органу, регуляторного органу та органу державного нагляду (контролю).

Основними завданнями НКРЗІ є: здійснення державного регулювання та нагляду у сфері телекомунікацій, інформатизації, користування радіочастотним ресурсом, надання послуг поштового зв'язку, використання інфраструктури з метою максимального задоволення попиту споживачів на послуги зв'язку та інформаційні послуги, створення сприятливих умов для залучення інвестицій, збільшення обсягів послуг та підвищення їх якості, розвитку та модернізації телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних мереж з урахуванням інтересів національної безпеки.

НКРЗІ відповідно до покладених на неї завдань: забезпечує державний нагляд (контроль) за: а) додержанням суб'єктами ринку законодавства про телекомунікації, інформатизацію та поштовий зв'язок; забезпечує проведення перевірок дотримання законодавства у сфері телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом України, а також поштового зв'язку, в тому числі наявності в операторів телекомунікацій проектів будівництва, реконструкції та модернізації телекомунікаційних мереж, забезпечення операторами телекомунікацій сталості телекомунікаційних мереж, відповідності договорів про взаємоз'єднання телекомунікаційних мереж обов'язковим вимогам до таких договорів, здійснення вимірювання параметрів телекомунікаційних мереж; застосовує в установленому законодавством порядку адміністративні стягнення до суб'єктів ринку телекомунікацій та послуг поштового зв'язку, а також до осіб, винних у порушенні законодавства про радіочастотний ресурс України; застосовує згідно із законом відповідні санкції до суб'єктів господарювання за порушення законів щодо державного ринкового нагляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фортіус Телеком» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації, про визнання протиправними ді та скасування рішення є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв’язку з ухваленням судового рішення на користь суб’єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фортіус Телеком».

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда