Справа № 806/864/16
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА
іменем України

"23" лютого 2017 р. Справа № 806/864/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Шидловського В.Б.
суддів: Мацького Є.М.
Капустинського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Товянської І.О.,
представника відповідача: Кушніра В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "05" грудня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його вчинити дії. В обґрунтування позову позивач зазначив, що у період проходження військової служби перебування у зоні проведення антитерористичної операції ним було отримано вибухову травму, проте відповідачем не було проведене службового розслідування по факту отримання вибухової травми. Позивач вважає, що така бездіяльність відповідача є протиправною та порушує його права, оскільки на даний час він не має змоги отримати належне лікування та пройти військово-лікарську комісію.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо не проведення розслідування нещасного випадку по факту отримання ОСОБА_1 вибухової травми.
Зобов`язано військову частину польова пошта НОМЕР_1 провести розслідування нещасного випадку по факту отримання ОСОБА_1 вибухової травми.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, військова частина польова пошта НОМЕР_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що житель міста Житомира ОСОБА_1 08.02.2015 року був призваний на військову службу по мобілізації на особливий період і проходив її до 13.04.2016 року на посаді стрільця-помічника гранатометника в/ч польова пошта НОМЕР_1 , що стверджується копією військового квитка позивача серії НОМЕР_2 (а.с.14-15).
Позивач, з 18.04.2015 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується наявною у матеріалах копією довідки від 23.06.2015 № 1185 (а.с. 8).
В кінці квітня 2015 року, під час проведення навчальних стрільб, солдат ОСОБА_1 виконав 5 пострілів з РПГ-7Д, після чого звернувся до начальника штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 зі скаргами на погіршення слуху, шуму в вухах, нудотою. Начальник штабу відправив рядового ОСОБА_1 в медичний пункт військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , звідки позивача було направлено в шпиталь міста Сватово Луганської області. В подальшому рішенням лікаря рядового ОСОБА_1 було повернуто в базовий табір.
Сторонами не заперечується факт того, що після отримання ОСОБА_1 вибухової травми у квітні 2015 року військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 не проводилось службове розслідування з цього приводу.
Апелянт стверджує, що зазначеної вибухової травми позивач не отримував.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що після повідомлення ОСОБА_1 командування військової частини, про погіршення стану його здоров`я після проведення стрільб, не було організовано проведення службового розслідування, тобто була допущена бездіяльність, що призвела до порушення прав позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на неаступне.
Відповідно до норм ст.254-256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України, від 24.03.1999 року № 548-XIV (надалі Статут), військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.
Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби. Військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу направляються до медичного пункту частини черговим роти під командою санітарного інструктора роти або старшого, призначеного з числа хворих. Книга запису хворих (згідно з додатком 14 до цього Статуту) за підписом старшини роти подається черговому медичного пункту не пізніше ніж за 2 години до початку амбулаторного прийому. Черговий фельдшер контролює прибуття до медичного пункту всіх військовослужбовців, занесених до книги запису хворих.
Із копії письмових пояснень ТВО начальника штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 (а.с.68) вбачається, що солдат ОСОБА_1 після проведення стрільб в кінці квітня 2015 року, звертався до нього зі скаргами на погіршення слуху, шум у вухах, нудотою після чого він був спрямований до медичного пункту, а в подальшому направлений до шпиталю, який дислокувався у м.Сватово.
Колегія суддів наголошує, що позивачем виконано обов`язок, передбачений ст.254-256 Статуту щодо повідомлення керівництва про отриману ним травму.
Окрім того, із письмових пояснень ТВО начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 (а.с.71) слідує, що в подальшому після повернення із зони АТО до місця постійної дислокації в м.Чернівці позивач 11.04.2016 року звернувся зі скаргами: головна біль, шум у вухах, безсоння та був направлений на консультацію до військової частини НОМЕР_3 .
Із копії листка консультації лікаря-отоларинголога військової частини НОМЕР_3 вбачається, що ним фактично констатується факт отримання ОСОБА_1 у квітні 2015 року вибухової травми, що призвела до погіршення стану здоров`я (а.с.16).
Факт наявності у ОСОБА_1 захворювання, зокрема приглухованості 1 ст., яке виникло внаслідок вибухової травми підтверджується також і копією консультаційного висновку Житомирської обласної клінічної лікарні ім.О.Ф.Гербачевського від 21.04.2016 року (а.с.17).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.
Порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями і військовозобов`язаними, які призвані на збори, професійних захворювань, отриманих ними під час проходження військової служби (зборів), та аварій, що сталися у військових частинах, військово-навчальних закладах, установах, організаціях Збройних Сил України, структурних підрозділах центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України визначено Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, яку затвердженого Наказом Міноборони від 06.02.2001, № 36 (далі Інструкція).
Колегія суддів зазначає, що у відповідності до п.1.2 Інструкції її дія поширюється на всі військові частини та на всіх військовослужбовців, крім військовослужбовців, які одержали захворювання, поранення, контузію, травму, каліцтво або загинули під час ведення бойових дій, участі в антитерористичній операції, в особливий період.
Незважаючи на те, що вказана інструкція не може застосовуватись до військовослужбовців, які одержали захворювання, поранення, контузію, травму, каліцтво або загинули під час ведення бойових дій, участі в антитерористичній операції, в особливий період, іншого нормативного акту, який би регулював порядок проведення розслідування нещасних випадків, аварій та професійних захворювань, отриманих військовослужбовцями під час проходження військової служби та ведення бойових дій, участі в антитерористичній операції, в особливий період на час розгляду справи не прийнято.
Виходячи з норм ч.7 ст.9 КАС України колегія зазначає, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
З огляду на вказані норми законодавства суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, яка затверджена Наказом Міноборони від 06.02.2001, № 36 ( надалі Інструкція).
Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта що спірні правовідносини регулюються Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, затвердженої Наказом від 15.03.2004 № 82, оскільки ця Інструкція визначає підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) (п.1.1), а тому вона не може застосовуватись до розслідування нещасних випадків.
У відповідності до п. 2.1. Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, яка затверджена Наказом Міноборони від 06.02.2001, № 36 про кожний нещасний випадок очевидець (або сам потерпілий) повинен негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.
За нормами п.2.2, 2.3. Інструкції командир підрозділу (керівник робіт), який отримав повідомлення про нещасний випадок, у свою чергу зобов`язаний:
терміново організувати надання першої невідкладної допомоги потерпілому, забезпечити у разі потреби доставку до закладу охорони здоров`я;
терміново повідомити по команді про нещасний випадок командира військової частини;
до прибуття комісії з розслідування забезпечити збереження обстановки події, якщо це не викликає небезпеки для життя і здоров`я присутніх людей, вжити заходів щодо запобігання травмуванню інших осіб та недопущення подібних випадків у ситуації, що склалася.
Командир військової частини після отримання повідомлення про нещасний випадок зобов`язаний:
у разі нещасного випадку з військовослужбовцем протягом однієї години передати повідомлення з використанням засобів зв`язку та протягом доби на паперовому носії (додаток 7) повідомити про нещасний випадок старшого командира (начальника) та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок (з виконанням робіт, пожежею, аварією автотранспорту, гострим професійним захворюванням, отруєнням тощо), - відповідний військовий орган нагляду (за охороною праці, пожежний, безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічний тощо), а в передбачених чинним законодавством України випадках - і відповідного прокурора; сповістити у разі, якщо потерпілий військовослужбовець відряджений з іншої військової частини, її командира;
наказом по військовій частині протягом доби призначити комісію з розслідування нещасних випадків (перелік нещасних випадків визначено в пункті 1.5 Інструкції) у складі голови комісії (одного із своїх заступників) та її членів - командира батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, фахівців відповідних служб (охорони праці, пожежної, автомобільної, медичної тощо);
забезпечити належні умови для роботи комісії (забезпечити приміщенням, засобами зв`язку, оргтехнікою, автотранспортом, канцелярським приладдям), а також залучених до роботи експертів, інших спеціалістів та сприяти роботі комісії з метою своєчасного і об`єктивного проведення розслідування нещасного випадку.
За визначенням п.2.5 Інструкції комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом трьох робочих днів. Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана:
обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо;
установити обставини і причини, що призвели до нещасного випадку, визначити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів (закони, статути, положення, правила, інструкції, настанови тощо), а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;
скласти акт (додаток 1 до Інструкції) у п`яти примірниках або шести, якщо військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини, і передати його на затвердження командиру військової частини. Усі примірники акта (додаток 1 до Інструкції) підписуються головою комісії та всіма її членами.
До акта (додаток 1 до Інструкції) додаються письмові пояснення свідків, потерпілого, а в разі потреби також схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації, інші документи, що характеризують місце події (устаткування, машини, апаратура, територія, будівлі тощо), медичний висновок щодо діагнозу ушкодження здоров`я потерпілого, наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.
У випадках гострих професійних захворювань (отруєнь), крім акта (додаток 1 до Інструкції), складається також карта обліку професійного захворювання (отруєння) (далі - карта) (додаток 3 до Інструкції).
На підставі клопотання голови комісії термін розслідування може бути продовжений до 15 днів наказом командира, який призначив комісію.
За результатами розслідування командир військової частини видає наказ по військовій частині.
Посилання апелянта на те, що відсутній факт порушення прав позивача, оскільки його рапорт про надання дозволу відбути на стаціонарне лікування у шпиталь не був зареєстрованим належним чином, крім того, рапорт у 2016 році у стройову частину не надходив та був забраний особисто позивачем, колегія суддів не приймає до уваги та зазначає, що солдат ОСОБА_1 належним чином звернувся до начальника штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 безпосередньо після проведення стрільб зі скаргами на погіршення слуху, шум у вухах, нудотою після чого він був спрямований до медичного пункту, а в подальшому направлений до шпиталю, який дислокувався у м.Сватово. Окрім того, рапорт позивачем подавався та незважаючи на те, що до реєстрації у стройовій частині був відкликаний, про його існування безпосереднім командирам було відомо.
Зазначені обставини свідчать, що позивач належним чином повідомляв командування про нещасний випадок, який стався з ним при проведенні стрільб. Так, ОСОБА_1 після повернення зі стрільб повідомив командира, зокрема начальника штабу, про погіршення його стану здоров`я після проведених стрільб. Начальник штабу, повинен був терміново повідомити по команді про нещасний випадок командира військової частини, та у зв`язку з чим, командування повинно було організувати проведення розслідування обставин при проведенні стрільб, що стали передумовою для погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 .
Зазначені вимоги закону командуванням військової частини виконані не були.
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що після повідомлення ОСОБА_1 командування військової частини, про погіршення стану його здоров`я після проведення стрільб, не було організовано проведення службового розслідування, що свідчить про допущену бездіяльність, що призвела до порушення прав позивача.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Колегія суддів вважає, що позивач в повній мірі довів ті обставини, на яких грунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність відмови в проведення розслідування нещасного випадку по факту отримання ОСОБА_1 вибухової травми не доказана.
Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини польова пошта НОМЕР_1 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "05" грудня 2016 р. без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення виготовлено "23" лютого 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - представнику позивача: ОСОБА_4 - вул. Отаманів, м. Житомир, 10031
4- відповідачу: Військова частина польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_2
- ,