Справа № 817/4257/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2017 р.Р і в н е 817/4257/14

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.04.2015, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2015 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів.

Зокрема, рішенням суду ухвалено стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Рівненській області (код 08807297) на користь ОСОБА_1 (ід.н. НОМЕР_1) грошове забезпечення за період з 01.12.2011 року по 06.02.2012 року в сумі 22215,60 грн. (двадцять двi тисячі двісті п'ятнадцять грн. 60 коп.) та одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 73691,60 грн. (сімдесят три тисячі шістсот дев'яносто одна грн. 60 коп.).

Проте ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.10.2016 за результатом розгляду касаційної скарги управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України - постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22.04.2015 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено судом, під час нового розгляду справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Управління МВС України в Рівненській області, управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення невиплаченого грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зі змісту заявленого позову, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.04.2015, вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з Управління ДАІ УМВС України в Рівненській області на його користь заборгованість в сумі 95907,2 грн., в тому числі, грошове забезпечення за період з 01.12.2011 та з 1 січня по 06.02.2012 включно з індексацією грошового забезпечення в сумі 22215,60 грн.(індексація 1178,19 грн.) та недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні 73691,6 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того що премія відповідно до особистого вкладу в загальний результат служби ОСОБА_1 встановлена йому у розмірі 197% на підставі наказу Департаменту ДАІ МВС України від 17.09.2010 №129. Інші рішення щодо преміювання позивача, чи скасування призначеної наказом від 17.09.2010 №129 премії, відповідачем не приймались. У зв'язку із чим, при нарахуванні грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2011 по 06.02.2012 відповідач повинен був застосувати саме вказаний розмір премії.

Разом з тим, у своїх висновках, викладених в ухвалі від 18.10.2016 Вищий адміністративний суд України вказав на те, що судами не взято до уваги та не надано належної оцінки посиланням відповідача на те, що зазначена премія у розмірі 197% на підставі наказу Департаменту ДАІ МВС України від 17.09.2010 №129 була встановлена за результатами роботи за серпень 2010 року. Інших наказів щодо виплати позивачу премії відповідно до особистого вкладу в загальний результат служби відповідачем у відповідності до п. 2.16.5 Наказу МВС України №499 не приймалось.

Також не підтверджено висновки судів щодо стягнення недоплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні.

Суд касаційної інстанції вказав на те, що необхідною умовою для виплати такої допомоги є - звільнення із займаної посади.

Однак, як встановлено під час касаційного перегляду справи - постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.06.2015, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.09.2015, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 Зокрема визнано протиправним та скасовано наказ від 29.12.2011 №272 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил підполковника міліції ОСОБА_1 та наказ від 06.02.2012 №27 о/с про внесення часткових змін до наказу №272 о/с, яким встановлено дату звільнення. Поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ у розпорядженні УМВС в Рівненській області по посаді начальника Управління ДАІ.

Таким чином, накази на підставі яких позивачу була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні, судами скасовані.

З цих підстав, Вищий адміністративний суд України прийшов до висновку, що рішення попередніх судів у справі необхідно скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 та його представник у судове засідання на розгляд справи не прибули. Проте подали суду додаткові письмові пояснення та просили позов задовольнити повністю, розгляд справи провести за їх відсутності.

Відповідач 1 - Управління МВС України в Рівненській області теж подали суду клопотання про проведення розгляду справи за відсутності уповноваженого представника.

Відповідач 2 - Управління ДАІ УМВС України в Рівненській області участь уповноваженого представника не забезпечив. Про дату, час і місце судового розгляду, з урахуванням вимог статей 33, 35 Кодексу адміністративного судочинства України, повідомлений належним чином.

За таких обставин, враховуючи вимоги частини 6 статті 128 КАС України, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, враховуючи вимоги частини п'ятої статті 227 КАС України судом встановлено наступне.

З жовтня 1995 року ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2011 №891 о/с. прийнятого на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2011, позивача було поновлено на посаді начальника УДАІ УМВС України в Рівненській області.

Однак, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 20.09.2010 №444 Про організаційно-штатні зміни у підрозділах ДАІ УМВС» та від 01.06.2011 №261 дск «Про затвердження штату апарату УМВС України в Рівненській області» позивача зараховано в розпорядження Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на посаді начальника управління ДАІ.

Згідно направлення від 03.08.2011 №3/2-2396 позивача направлено на медичний огляд до військово-лікарської комісії ГУМВС України в Львівській області з метою визначення придатності до військової служби.

29.12.2011 року наказом УМВС України в Рівненській області № 272 о/с, ОСОБА_1 звільнено у запас збройних сил (з постановленням на військовий облік) за пунктом 64 "б" (за станом здоров'я).

06.02.2012 року наказом УМВС України в Рівненській області № 27 о/с внесено часткові зміни до наказу УМВС України в Рівненській області 29.12.2011 року № 272 о/с у частині визначення дати звільнення з органів внутрішніх справ. Згідно даних змін позивач вважається звільненим з 06.02.2012 року.

З урахуванням 35 діб, які позивач перебував на лікарняному під час відпустки, йому донараховано грошове забезпечення за період з 29.12.2011 по 06.02.2012 та збільшено вислугу років.

Водночас, згідно листа УДАІ УМВС України у Рівненській області від 05.05.2014 №35/4-2712, позивачу за грудень 20111 року нараховано та виплачено28080,07 грн. за січень 2012 року - 0грн., за лютий 2012 - 3760,67 грн. та перераховано 3673,48грн.. Виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 26973,00грн.

Не погоджуючись із зазначеними сумами виплат, при проведенні розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.04.2015 у справі №2а-1770/3823/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2015, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до УМВС України в Рівненській області, Відділу ДАІ УМВС України в Рівненській області про стягнення різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Стягнуто з Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Рівненській області на користь позивача грошове забезпечення за період з 01.12.2011 по 06.02.2012 в сумі 22215,60 грн. та недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 73691,60 грн..

Згідно висновків суду у справі №2а-1770/3823/2011, судом встановлено що позивачу з жовтня 2010 по листопад 2011 року не виплачувалась премія відповідно до особистого вкладу в загальний результат служби в розмірі 197%.

Саме за таких обставин, задовольняючи позовні вимоги позивача, у межах спору що розглядається, суди виходили з того, що грошове забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2011 року та з 01 січня по 06 лютого 2012 року є рівним його грошовому забезпеченню за листопад 2011 року.

У зв'язку із чим, згідно раніше вже зроблених висновків, суд першої та апеляційної інстанції прийшли до того, що відповідачем безпідставно, при нарахуванні грошового забезпечення за спірний період та виплаті одноразової допомоги про звільненні, не було враховано суму премії у розмірі 197%, яка була встановлена позивачу на підставі наказу Департаменту ДАІ МВС України від 17.09.2010 №129.

Згідно ж висновків Вищого адміністративного суду України, судами попередніх інстанцій не було враховано те, що премія у 197% була встановлена позивачу за результатом роботи за серпень 2010 року. Інших наказів щодо виплати позивачу премій, відповідно до особистого вкладу в загальний результат служби відповідачем у відповідності до 2.6.5 Наказу МВС України №499 - не приймалось.

Крім того, Вищим адміністративним судом України встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.06.2015, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.09.2015, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 - визнано протиправним та скасовано наказ від 29.12.2011 №272 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил підполковника міліції ОСОБА_1 та наказ від 06.02.2012 №27 о/с про внесення часткових змін до наказу №272 о/с, яким встановлено дату звільнення; поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ у розпорядженні УМВС в Рівненській області по посаді начальника Управління ДАІ.

У зв'язку із чим, накази на підставі яких позивачу була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні - судами скасовано.

За таких обставин, за відсутності можливості дослідити докази, встановити та визнати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні суд касаційної інстанції направив справу на новий розгляд.

Проте, під час нового розгляду справи, відповідачем додаткових доказів на обґрунтування своїх заперечень щодо позову надано не було.

Враховуючи вимоги статті 71 КАС України, судом участь відповідача у справі обов'язковою - не визнавалась.

Обставини, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.10.2016, щодо скасування, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.06.2015, наказу від 29.12.2011 №272 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил підполковника міліції ОСОБА_1 та наказу від 06.02.2012 №27 о/с про внесення часткових змін до наказу №272 о/с, яким встановлено дату звільнення. Поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ у розпорядженні УМВС в Рівненській області по посаді начальника Управління ДАІ - визнані позивачем в наданих суду додаткових поясненнях та визнані судом загальновідомими.

За таких обставин, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що Наказом Департаменту ДАІ МВС України від 17.09.2010 ОСОБА_1 була встановлена премія відповідно до особистого вкладу в загальний результат служби ОСОБА_1 у розмірі 197 %.

Водночас, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 20.09.2010 №444 Про організаційно-штатні зміни у підрозділах ДАІ УМВС» та від 01.06.2011 №261 дск «Про затвердження штату апарату УМВС України в Рівненській області» позивача зараховано в розпорядження Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на посаді начальника управління ДАІ.

Протягом вказаного періоду позивач тривалий час перебував на лікуванні з різних причин. У зв'язку із чим, в період перебування у розпорядженні позивач був направлений на медичний огляд до військово-лікарської комісії ГУМВС України в Львівській області згідно направлення від 03.08.2011 №3/2-2396, з метою визначення придатності до військової служби.

Після чого на підставі наказу УМВС України у Рівненській області від 29.12.2011 №272 о/с ОСОБА_1 звільнений із служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних сил України з постановкою на військовий облік.

Наказом УМВС України у Рівненській від 06.02.2012 №27 о/с «Про внесення часткових змін до наказу №272 о/с», встановлено другу дату звільнення ОСОБА_1 - 06.02.2012.

У відповідності до вимог Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС України від 31.12.2007 №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», відповідачем проведено розрахунок з позивачем у зв'язку із його звільненням з органів внутрішніх справ.

Водночас, суд звертає увагу на те, що виплата грошового забезпечення вказаним особам проводиться з розрахунку посадового окладу за останньою основною штатною посадою окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, крім премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, протягом строку, установленого Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Особам рядового і начальницького складу, що звільнені від служби через хворобу на підставі листків непрацездатності або перебувають у відпустці через хворобу, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, одержуваному на день хвороби, але не більш ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні (п. 3.2.1. наказу МВС України).

Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які перебувають на лікуванні у зв'язку з пораненням, контузією чи каліцтвом, отриманими під час виконання ними службових обов'язків, грошове забезпечення виплачується за весь час перебування на лікуванні аж до вступу їх у виконання обов'язків за посадою або звільнення з органів внутрішніх справ п.3.2.2.наказу МВС 499).

В свою чергу, відповідно пункту 3.4.1. наказу МВС України №499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" - при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу зараховуються в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ України. Підставою для продовження строку перебування особи в розпорядженні понад 15 діб, але не більше двох місяців, є наказ або письмовий дозвіл Міністра на клопотанні начальника органу про продовження строку перебування в розпорядженні особи начальницького складу, де зазначається конкретна дата, але не більше двох місяців. До цього строку не зараховується період перебування у відпустках та на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах (п.3.4.2. наказу МВС 499).

Водночас, як встановлено судом, постановою Рівненського окружного адміністративного суду, у справі №2а/1770/3823/2011 від 22.05.2014, стягнено з Відділу Державної автомобільної інспекції УМВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 недоотриману суму грошового забезпечення за період з жовтня 2010 року по листопад 2011 року у розмірі 80274,72 грн. (рішення залишене без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2014).

З змісту вказаного вище рішення суду вбачається, що відповідачем безпідставно, за період з жовтня 2010 по листопад 2011 року не виплачувалась премія відповідно до особистого вкладу в загальний результат служби в розмірі 197%, надбавка за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% та доплата за вислугу років.

Водночас, враховуючи те, що наказом від 06.02.2012 №27 о/с про внесення часткових змін до наказу №272 о/с, встановлено лише нову дату звільнення ОСОБА_1, суд приходить до переконання, що грошове забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2011 року та з 01 січня по 06 лютого 2012 року є рівним його грошовому забезпеченню за листопад 2011 та становить 9532,60 грн. без індексації.

Таким чином, судом встановлено, що сума заборгованості з виплати грошового забезпечення ОСОБА_1, враховуючи індексацію грошового забезпечення за грудень 2011 року та з 01 січня по 06 лютого 2012 року становить 22215,60 грн., з них:

21037,46 грн. - грошове забезпечення за грудень 2011 року, січень 2012 року та 6 днів лютого 2012 року( 9532,6 х 2 + 9532,60 : 29 х 6 = 21037.46 ).

1178,19 грн. - індексація грошового забезпечення (базовий місяць січень 2008 року) (533,87 х 2 + 533,87 : 29 х 6 = 1178,19).

Відповідно до п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Судом встановлено і сторони не заперечують, що ВДАІ УМВС України в Рівненській області виплатило ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 26973,67 грн.

Враховуючи те, що грошове забезпечення ОСОБА_1 у 2011 році та з 01 січня по 06 лютого 2012 року мало становити 9532,6 грн., індексація грошового забезпечення - 533,87 грн. за грудень 2011 року, січень 2012 року та 110,45 грн. з 01 лютого по 06 лютого 2012 року, вихідна допомога при звільненні позивача повинна була складати 100664,6 грн. (9532,60 (місячне грошове забезпечення) + 533,87 (індексація) : 50% х 20 (років служби) = 100664,6 (сума вихідної допомоги))

Разом з тим судом встановлено, що при проведенні розрахунку позивачу було виплачено 26973,67грн. вихідної допомоги при звільненні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при проведенні розрахунку при звільненні ОСОБА_1 було не доплачено 73691,6 грн. вихідної допомоги.

Згідно з ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 12 Конвенції МОП N 158 "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця" 1982 року, працівник, трудові відносини з яким було припинено, має право відповідно до національних законодавства й практики на:

a) вихідну допомогу або інші аналогічні види допомоги у зв'язку з припиненням трудових відносин, розмір якої залежить, зокрема, від стажу роботи й розміру заробітної плати, і котрі виплачуються безпосередньо роботодавцем або з фонду, створеного з внесків роботодавців.

Затримка виплати заробітної плати навіть на значні терміни не може перешкоджати праву працівника стягнути заборгованість по заробітній платі незалежно від тривалості затримки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст.233 КЗпП).

Оскільки затримка заробітної плати не завжди пов'язана з об'єктивними труднощами, що виникають у власника підприємства, установи, організації, чинне законодавство встановлює відповідальність осіб, які без поважних причин не виплачують або затримують заробітну плату. Винні дії керівників підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно, або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати, є підставою для звільнення його за п.1-1 ст.41 КЗпП. Порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, виплата її не в повному обсязі є адміністративним проступком з боку посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб'єктів господарської діяльності (ст.41 КпАП).

Що ж стосується висновків Вищого адміністративного суду щодо відсутності достатніх підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення недоплаченої суми грошового забезпечення при звільнення суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом касаційної інстанції вірно зазначено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.06.2015, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.09.2015, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 - визнано протиправним та скасовано наказ від 29.12.2011 №272 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил підполковника міліції ОСОБА_1 та наказ від 06.02.2012 №27 о/с про внесення часткових змін до наказу №272 о/с, яким встановлено дату звільнення; поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ у розпорядженні УМВС в Рівненській області по посаді начальника Управління ДАІ.

За таких обставин, враховуючи те, що рішення суду в частині скасування наказів про звільнення набрало законної сили 09.09.2015 - на даний час відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу вказаної суми вихідної допомоги при звільненні на підставі скасованих наказів.

Разом з тим, вказані обставини не були відомі і не могли бути відомі суду на час винесення рішення у справі за результатом розгляду спору по суті судом першої інстанції 22.04.2015.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відсутність обов'язку боржника виконувати рішення суду, яке набрало законної сили, може бути підставою звернення до суду із заявою про визнання виконавчого документа, виданого на виконання такого рішення суду - таким що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та належать до задоволення.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд приходить до висновку, що докази, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, під час звернення до суду із вказаним позовом є законними, обґрунтованими, такими, що відповідають дійсним обставинам справи, що мали місце на час виникнення спірних правовідносин та винесення рішення у справі.

А факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Позивач при зверненні до суду судовий збір не сплачував, відтак підстави для його повернення відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Рівненській області (код 08807297) на користь ОСОБА_1 (ід.н. НОМЕР_1):

- грошове забезпечення за період з 01.12.2011 року по 06.02.2012 року в сумі 22215,60 грн. (двадцять двi тисячi двісті п'ятнадцять грн. 60 коп.);

- одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 73691,60 грн. (сімдесят три тисячi шістсот дев'яносто одна грн. 60 коп.).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.