Справа № 813/3139/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Справа № 876/10433/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Мацьків М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 30 серпня 2016 року №035851, якою за надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування без оформлення документів, передбачених ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700 грн.

Протокольною ухвалою суду від 27 жовтня 2016 року здійснено заміну відповідача - Управління Укртрансбезпеки у Львівській області на належного - Державну службу України з безпеки на транспорті.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що відповідачем, всупереч вимогам ч.1 ст.72 КАС України, не доведено факту здійснення позивачем нерегулярного перевезення пасажирів за марштрутом Андріївка - Буськ, як і нерегулярного перевезення взагалі, також ні в акті перевірки, від 09 серпня 2016 року, ні в постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідачем не заначено, хто був замовником перевезення і чи був такий замовник взагалі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Представник відповідача - Фелипець Ю.М. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в його відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 липня 2016 року на адресу територіального управління Укртрансбезпеки у Львівській області надійшло звернення від перевізника ОСОБА_3 щодо неналежного виконання Самбірським АТП умов тендеру за маршрутом №445 Андріївка - Буськ, зокрема, зазначалося про протиправність дій перевізника ОСОБА_1, який власним транспортним засобом здійснював перевезення на регулярному автобусному маршруті 445 з трафаретом "нерегулярні перевезення".

09 серпня 2016 року державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Львівській області здійснено рейдову перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме: транспортним засобом марки "Mercedes-Benz", номерний знак НОМЕР_1 (власником і водієм якого є позивач) з трафаретом "нерегулярні перевезення", який здійснював висадку пасажирів.

Перевіркою встановлено надання ОСОБА_1 послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування без оформлення документів, передбачених ст.39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: відсутність договору із замовником перевезень і документів про оплату транспортних послуг, відповідальність за яке передбачена абз.1 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

За результатами перевірки складено Акт від 09 серпня 2016 року, з яким позивач ознайомлений, разом з тим, від пояснень та підпису відмовився.

Відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи про порушення 16 серпня 2016 року.

На розгляді справи 16 серпня 2016 року ОСОБА_1 був присутній, ознайомився з матеріалами справи, жодних доказів на спростування фактів виявлених порушень чи заперечень не надав, просив розгляд справи перенести на 30 серпня 2016 року.

30 серпня 2016 року на розгляд справи позивач не з'явився, жодних клопотань, доказів чи заперечень не надав.

30 серпня 2016 року начальником Управління Укртрансбезпеки у Львівській області прийнято постанову №035851, якою за надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування без оформлення документів, передбачених ст.39,48 Закону України "Про автомобільний транспорт" до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка проведена з дотриманням визначеної процедури, факт порушення позивачем вимог ст.39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" є доведеним, а тому його правомірно притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та накладено адміністративно-господарский штраф у межах санкції абз.1 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки жодних доказів, які б свідчили про відсутність вищевказаних порушень позивач не надав, як і не заперечував сам факт відсутності договору із замовником перевезень і документів про оплату транспортних послуг.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з такого.

Ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачає, що нерегулярними пасажирськими перевезеннями є перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Згідно зі ст.29 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 оформив ліцензійну картку до ліцензії НОМЕР_2 «для надання послуг з перевезення пасажирів автобувами у внутрішньому сполученні», тобто є перевізником в розумінні ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт",

Ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачає, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Відповідно до п.15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року№1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених ст.ст.39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Ч.1 ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно із ч.2 ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт" документами для регулярних пасажирських перевезень є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст.39 цього Закону документами для нерегулярних пасажирських перевезень є: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Таким чином, перелік документів, які повинен мати водій для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, зазначений у ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт" не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені законодавством.

Зокрема, п.56 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року №176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 року №1184), визначено, що типову форму договору про здійснення нерегулярних перевезень затверджує Мінінфраструктури.

Так, наказом Міністерства інфраструктури України від 20 червня 2012 року №331 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 липня 2012 року за №1130/21442) затверджено Типову форму договору про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньо обласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах. Однією із невід'ємних частин цього договору є інформаційний лист, в якому при здійсненні нерегулярних перевезень пасажирів вказується список осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, договір із замовником перевезень і документи про оплату транспортних послуг у ОСОБА_1 під час перевірки були відсутні, тобто надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування здійснювалося без оформлення документів, передбачених ст.39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Цей факт позивачем не спростовано ні під час розгляду справи Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області, ані під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач діяв в межах передбачених законом повноважень, на підставі та у спосіб визначений законодавством України у сфері атвомобільного транспорту, факт порушення позивачем вимог ст.39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" є доведеним, а тому його правомірно притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та накладено адміністративно-господарский штраф в межах санкції абз.1 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яка передбачає застосовуння адміністративно-господарського штрафу за надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.39 цього Закону у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта, як на відсутність ним порушення, на нездійснення ним комерційного перевезення, оскільки відповідно до вимог ч.10 ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт" при перевезенні пасажирів автобусами для власних потреб водій транспортного засобу повинен мати посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на автобус, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника та печаткою, інші документи, передбачені законодавством України, разом з тим такі докумени ані державним інспекторам, ані до суду не надані.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у справі № 813/3139/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 23 лютого 2017 року.