Справа № 530/1812/16-а
Суддя: Должко С. Р.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 530/1812/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області про визнання протиправними та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та призначення пенсії державного службовця, здійснення відповідних виплат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області про визнання протиправними та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та призначення пенсії державного службовця, здійснення відповідних виплат.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області позовні вимоги не визнав.

Заслухавши позивача, який підтримав позовні вимоги, представника відповідача, який не визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають частковому задоволенню.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Відповідно ст. 5 КАС України, - адміністративне судочинство здійснюється відповідно до ОСОБА_2 України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ст. 69 70 КАС України, - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Нормою ст. 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачу, ОСОБА_1, 15.10.2014 року було призначено пенсію за віком у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується Пенсійним посвідченням серія ААИ № 222912.

Призначаючи пенсію за віком, останнім, ОСОБА_1, робочим місцем була Зіньківська районна державна адміністрація, де він займав посаду начальника відділу економічного розвитку та торгівлі.

З метою повного та реального застосування вимог статті 46 ОСОБА_2 України, зокрема соціального та пенсійного забезпечення 12.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області (надалі - Відповідач) про переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про Державну службу».

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області №72 від 18.10.2016 року громадянину ОСОБА_1 було відмовлено в переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про Державну службу» у звязку з відсутністю стажу державної служби необхідної тривалості (20 років).

Суд вважає, що рішення Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області № 72 від 18.10.2016 року (надалі - Рішення № 72 від 18.10.2016 року) є помилковим, необєктивним та таким, що прийнято всупереч вимог чинного законодавства, як наслідок, порушує конституційне право ОСОБА_1 на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про Державну службу».

Згідно вимог п. З та 4 ч. 3 ст. 2 КАС України, рішення, що приймаються органами державної влади повинні прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та прийматися неупереджено.

Описово-мотивувальна частина Рішення № 72 від 18.10.2016 року містить посилання «Аналіз наданих документів, а саме копії трудової книжки та довідки про стаж державної служби, виданої Зіньківською районною державною адміністрацією, свідчить про наявність стажу державної служби на посадах визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» тривалістю 15 років 6 місяців 17 днів». Управлінням Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області не було враховано всього трудового стажу Позивача, зокрема період роботи з 11.08.1981 року по 20.07.1987 року в Зіньківській міській раді народних депутатів.

01 травня 2016 року набрав чинності новий Закон України «Про державну службу» № 889-VI11 від 10.12.2015 року. У відповідності до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державну службу» № 889-V1I1 від 10.12.2015 року визнано такими, що втратили чинність Закон України "Про Державну службу" (Відомості Верховної Ради України. 1993 р.. № 52. ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про Державну службу» від 16.12.1993 № 3723-X11 на призначення пенсій мають право дві категорії осіб: які мають стаж державної служби не менше 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців: особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями. - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

На розгляд Відповідачу було надано необхідний пакет документів для визначення стажу роботи ОСОБА_1, зокрема оригінал Трудової книжки, в силу вимог ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закони України «Про пенсійне забезпечення» - основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідачем не було враховано та не включено до стажу роботи державного службовця, період роботи па посадах в органах місцевого самоврядування ОСОБА_1 в період з 11.08.1981 року по 05.03.1985 року на посаді заступника голови виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів та з 05.03.1985 року по 20.07.1987 року - голови виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів.

Факт роботи ОСОБА_1 в період з 11.08.1981 року по 05.03.1985 року на посаді заступника голови виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів та з 05.03.1985 року по 20.07.1987 року на посаді Голови виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів підтверджується Трудовою книжкою. Довідкою Зіньківської міської ради Полтавської області № 02-24/1365 від 08.12.2016 року та Рішеннями про обрання, визнання повноважень та закінченням повноважень.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що дія Закону України «Про Державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Частиною 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 № 229 «Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби» передбачено, що до стажу державної служби зараховується: час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно ч. З Порядку обчислення стажу державної служби передбачено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Згідно трудової книжки на ім'я ОСОБА_1. наявний наступний трудовий стаж в органах місцевого самоврядування та органах виконавчої влади:

1.В органах місцевого самоврядування в період з 11.08.1981 року по 20.07.1987 року, складає 5 років 11 місяців 10 днів.

2.В органах виконавчої влади, зокрема в Зіньківській районній державній адміністрації, складає 15 років 6 місяців 17 днів.

Всього даний трудовий стаж, на який розповсюджує свою дію Закон України «Про державну службу» складає 21 рік 5 місяців 27 днів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу», державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Для призначення пенсії державного службовця стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок № 283).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку № 283 до стажу державної служби включається стаж роботи в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" ( 2493-14 ), а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування… .

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Статтею 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до матеріалів справи, згідно із записами у трудовій книжці позивача, підтверджено трудовий стаж роботи позивача на державній службі та на посадах віднесених до категорії посад державних службовців.

Вказане свідчить про наявність у позивача права на одержання пенсії державного службовця, відповідно відмова відповідача є протиправною.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що підтверджується достатня кількість стажу державної служби та факт помилковості, протиправності Рішення №72 від 18.10.2016 року, щодо відмови ОСОБА_1 призначення пенсії у відповідності до вимог Закону України «Про Державну службу».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення», особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно вимог ст.58 ОСОБА_2 України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог ч.З ст.22 ОСОБА_2 України при прийняті нових законів або внесені змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_2 України: «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.»

У ст. 22 ОСОБА_2 України передбачено, що: «Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

В ст. 64 ОСОБА_2 України закріплюється принцип, згідно якого права та свободи людини можуть бути обмежені лише у випадках, встановлених ОСОБА_2:

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї ОСОБА_2».

Випадки обмеження та звуження змісту і обсягу прав і свобод людини неодноразово були предметом розгляду Конституційним Судом України. Так, у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 Конституційний Суд України зазначив:

«Звуження змісту і обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена».

Також, у рішенні від 09.09.2010 № 19-рп/2010 Конституційний Суд України констатував: «Проте зміни до КАС України та ЦПК України звузили процесуальні права позивача у справах, повязаних із соціальними виплатами, обмеживши його можливості в судовому захисті своїх прав у спорах із субєктом владних повноважень, що порушує частину третю статті 22, частину першу статті 55 Основного Закону України».

Про недопустимість звуження змісту та обсягу прав інакше, ніж за умови введення надзвичайного стану йдеться і в рішенні Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002: «Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 ОСОБА_2 України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 ОСОБА_2 України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 ОСОБА_2 України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та пункту 19 статті 92 ОСОБА_2 України надзвичайного стану (стаття 64 ОСОБА_2 України) ».

Аналогічні висновки Конституційного Суду України щодо недопустимості обмеження конституційних прав і свобод людини викладені у рішеннях від 01.12.2004 № 20-рп/2004 та від 18.06.2007 № 4-рп/2007.

З огляду на вищезазначені положення ОСОБА_2 України і висновки Конституційного Суду України, не допускається звуження чи обмеження прав і свобод, інакше ніж у випадках, прямо передбачених Основним Законом України.

У цьому контексті доречним буде звернути увагу на п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 «Про застосування ОСОБА_2 України при здійсненні правосуддя», згідно яких: «1. Відповідно до ст. 8 ОСОБА_2 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.» «2. Оскільки ОСОБА_2 України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності ОСОБА_2 і в усіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_2 як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на ОСОБА_2, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.»

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 10.12.2013 у справах №21-348а13 та №21-420а13, а у відповідності до ч.І ст.244-2КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини 1 статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ст. 19 ОСОБА_2 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові, особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та Законами України.

Статтею 22 ОСОБА_2 України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_2, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 2,4,7, 17, 71,94, 158-163, 167 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області про визнання протиправними та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та призначення пенсії державного службовця, здійснення відповідних виплат задоволити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1у призначенні пенсії відповідно до вимог Закону України «Про Державну службу» та скасувати Рішення Управління Пенсійного фонду України в Зінькінському районі Полтавської області № 72 від 18.10.2016 року, щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії відповідно до вимог Закону України «Про Державну службу».

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області призачити ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України «Про Державну службу» з 12.10.2016 року зарахувавши період роботи з 11.08.1981 року по 20.07.1987 року до стажу державної служби.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зіньківський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Написано власноручно.

Повний текст постанови написано 27.02.2017 року.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_3