Справа № 814/2930/16
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2017 р. Справа № 814/2930/16

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Біоносенка В.В., суддів: Гордієнко Т.О. та Князєва В.С., за участю секретаря судового засідання Кононенка Д.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1,
доНаціонального банку України,
треті особиПублічне акціонерне товариство "Райфайзен банк Аваль",
провизнання неправомірними дії, бездіяльність,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Національного банку України з вимогами визнати неправомірними дії Національного банку України з запровадження видачі фізичній особі, непов'язаній з підприємницькою діяльністю, споживчого кредиту в іноземній валюті при правовій невизначеності; визнати неправомірною бездіяльність Національного банку України зі здійснення контролю за дотримання агентом валютного контролю ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» валютного законодавства при укладенні та виконанні кредитного договору №014/08-112/75380 від 27.02.08.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що під час укладання кредитного договору про видачу споживчого кредиту в іноземній валюті фізичним особам, непов'язаним з підприємницькою діяльністю, мало місце порушення чинного валютного законодавства, що свідчить про сумнівність законності видачі споживчих кредитів в іноземній валюті та сумнівність правомірності покладення на позивача зобов'язання повернути кредит в іноземній валюті в необмеженій в гривневому еквіваленті сумі. Схема кредитування за методом «ануїтетний платіж» (методика, формула обрахування, тощо), викладена у затверджених правлінням Державної іпотечної установи від 13.02.06 №35 «Стандартах надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів». Стандарти є внутрішнім документом ДІУ та регулюють відносини з іпотечного житлового кредитування в національній валюті. Законодавчими актами, якими визначено правові підстави використання іноземної валюти на території України на дату запровадження споживчого кредитування фізичних осіб, не пов'язаних з підприємницькою діяльності, передбачається, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Розрахунок в іноземній валюті за продукцію, роботи, послуги, об'єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права згідно з п. 1.3 глави 1 Положення про валютний контроль, затверджений постановою НБУ від 08.02.00 №49, є використання іноземної валюти як засобу платежу і відповідно до ст.5 Декрету потребує отримання генеральної, індивідуальної ліцензії Національного банку України. Проте, всі готівкові розрахунки іноземною валютою за кредитними договорами за участю агенту валютного контролю, як сторони кредитного договору, здійснювалися позивачем при відсутності у третьої сторони генеральної, індивідуальної ліцензії Національного банку України, також відсутності індивідуальної ліцензії у позивача.

Зазначені дії є порушенням норм Декрету, також постанов НБУ, зокрема постанови НБУ №125 від 16.05.95 «Про використання іноземної валюти як засобу платежу на території України» та постанови №200 від 30.05.07 «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», якими прописано, що фізичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у випадках, передбачених підпунктами "а", "в" та "е" пункту 6.1 відповідної глави. Проте нормативно-правовий акт з питання порядку та умов видачі відповідачем індивідуальної ліцензії на використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу - відсутній. Отже, запровадивши споживче кредитування фізичних осіб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, іноземною валютою при правовій невизначеності, відповідач, як головний регулятор, створив правову колізію, а саме фактично допустив (узаконив) здійснення банківською системою за участю фізичних осіб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, операцій з іноземною валютою на території України всупереч приписам Декрету та його власним постановам. Передбачені Декретом повноваження з регулювання порядку здійснення валютних операцій з іноземною валютою на території України. Відповідач фактично делегував банкам, зокрема третій стороні визначати на власний розсуд умови кредитування, порядок використання іноземної валюти резидентами на території України як засобу платежу, що спричинило масове тривале порушення валютного законодавства, порушення майнових прав позивача і спричинення йому майнових збитків.

Приєднуючись до кредитних договорів, позивач не усвідомлював, що обов'язок погашати кредит місячним платежем в доларах США, а не в національній валюті, прив'язує його на строк дії договору до банківської системи як постійного покупця іноземної валюти та обумовлює додаткові витрати на конвертацію національної валюти на іноземну, що також є втручанням у власність.

Правова невизначеність, бездіяльність відповідача з контролю за дотриманням валютного законодавства третьої стороною, стрімка девальвація національної валюти (більш чим 500%) обумовила припинення сплати позивачем місячних платежів та обумовила в подальшому необмежений розмір заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.2 Закону України «Про Національний банк» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Статтею 55 та статтею 67 Закону визначено, що головною метою банківського регулювання і нагляду є безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках. Статтею 44 Закону України «Про Національний банк» передбачено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію обґрунтував тим, що статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Цивільним кодексом України допускається використання іноземної валюти на території України. Так, статтею 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, банк за наявності письмового дозволу має право здійснювати розміщення іноземної валюти на валютному ринку України - надавати кредити в іноземній валюті.

Третя особа, заперечень проти позову не надала, просила справу розглянути без її участі.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

27.02.08 ОСОБА_1 уклав кредитний договір №014/08-112/75380 з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 70000 доларів США строком 120 місяців за процентною ставкою 14%.

В забезпечення своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 передав квартиру загальною площею 101,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності майновому поручителю - ОСОБА_3

З березня 2009 року у ОСОБА_1 виникли проблеми з погашенням кредиту, оскільки курс національної валюти - гривні до долари США на цей час значно змінився.

ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладали декілька додаткових угод до кредитного договору, яким зменшувалось кредитне навантаження на позивача у зв'язку зі зміною курсу національної валюти в частині зменшення розміру щомісячного платежу, зміну строків та ін.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

25.11.15 рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 задоволений. З ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стягнуто на користь банку у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 44710,41 доларів США.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та закону. Нормами ст. ст. 610-611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають передбачені законом наслідки.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Тобто, уповноважені банки на підставі банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на 2008 рік законодавством не було встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Ця обставина не дозволяє стверджувати, що режим індивідуального ліцензування поширюється на валютні операції, пов'язані з наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку.

У разі наявності в банку відповідної генеральної ліцензії або дозволу НБУ здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

У ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» така ліцензія на час укладання кредитного договору була, тобто він мав право на видачу кредитів у іноземній валюті.

Згідно зі ст.55 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідований основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк України здійснює постійний нагляд за дотриманням банками банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банка і економічних нормативів. Відповідно до ч.1 ст.53 Закону, не допускається втручання органів державної влади та інших державних органів чи їх посадових та службових осіб, будь-яких юридичних чи фізичних осіб у виконання функцій держави.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.11.15, яким стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором №014/08-112/75380 від 27.02.08, зазначений договір визнано належним.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклали належний кредитний договір, правомірність укладення якого визнано, в тому числі й в порядку цивільного судочинства, неможливо вести мову про будь-яку протиправну бездіяльність відповідача під час укладання сторонами кредитного договору №014/08-112/75380 від 27.02.08.

В задоволенні відмовити повністю.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Головуючий суддя В. В. Біоносенко

Судді Т.О.Гордієнко

В.С.Князєв

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 27.02.17

Суддя В.В. Біоносенко