Справа № 2-а-12031/09/2170
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2012-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2012 р.Справа № 2-а-12031/09/2170

Категорія:10.1Головуючий в 1 інстанції: Кравченко К.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Турецької І.О.

ОСОБА_2

за участю секретаря Алексєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Бериславський машинобудівний завод»на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Бериславський машинобудівний завод»про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 16 033,62 грн. адміністративно-господарських санкцій за не створення робочих місць для інвалідів.

В обґрунтування позову зазначив, що в порушення ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»відповідач у 2008 році не виконав норматив робочих місць, створених для інвалідів, тому він зобовязаний самостійно нарахувати та сплатити адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Проте відповідач в добровільному порядку санкції не сплатив, що і стало підставою для звернення до суду.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2010 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно звіту за формою N 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2008 рік, який наданий відповідачем до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві становить 574 особи.

Отже, кількість інвалідів, які повинні працювати згідно вказаного нормативу, становить 23 особи.

Фактично на підприємстві працювало 22 інваліди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підприємством не були вчинені дії з інформування центрів зайнятості про наявність вільних місць для працевлаштування інвалідів, а тому до підприємства слід застосувати адміністративно-господарські санкції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення відповідачем покладених на нього законодавством обов'язків відносно прийняття заходів по працевлаштуванню інвалідів, виходячи з наступного.

Фонд соціального захисту інвалідів діє відповідно затверджених на підставі ст. 10 та ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", Порядку сплати підприємствами об'єднаннями, установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використанню цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1767 від 28 грудня 2001 р., та Положення про Фонд України соціальної захищеності інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 92 від 18.07.91 р.

Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно наведеної норми, грошові кошти, які просить стягнути позивач, є штрафними санкціями. По своїй правовій природі штрафні санкції застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю, тобто за неналежне виконання обов'язку покладеного законом.

За вимогами ст. 18 наведеного Закону працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. "Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів", працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Чинним законодавством передбачений обов'язок повідомлення підприємствами, установами та організаціями уповноважених органів про наявність вільних робочих місць (форма 3-ПН), за наслідками розгляду яких компетентні органи направляють на підприємство для працевлаштування інвалідів.

Згідно обставин справи за нормативом робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів відповідач повинен створити у 2008 р. 23 робочих місць для інвалідів та повідомляти відповідні органи про наявність вакантного місця для працевлаштування інваліда. У відповідача впродовж року два інваліди померли, три інваліди звільнилися з роботи, з двох знято інвалідність, про що відповідач був зобов'язаний у передбачений законодавчими нормами спосіб повідомляти державну службу зайнятості, органи Мінсоцзахисту, місцеві Ради народних депутатів, громадські організації інвалідів про наявність одного робочого місця для працевлаштування інвалідів. Разом з тим, відповідач протягом 2008 р. не повідомляв місцевий центр зайнятості щомісячно (звіт форма 3-ПН) про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто відповідачем не виконаний покладений на нього чинним законодавством обов'язок по створенню одного робочого місця для працевлаштування інваліда та інформування відповідних органів, які займаються працевлаштуванням інвалідів, про створення таких робочих місць, що позбавило відповідні органи прийняти міри по працевлаштуванню інвалідів на підприємстві відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, що відповідач протягом 2008 р. не повідомляв місцеві центри зайнятості про наявність вільних робочих місць, оскільки щомісячні звіти не направлялися, а разові звернення до громадської організації інвалідів та відсутність доказів щодо постійних оголошень у місцевій пресі про наявність вільних робочих місць, не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів вказують на неналежне виконання відповідачем обов'язків, передбачених законодавчими нормами, щодо працевлаштування інвалідів.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір адміністративно-господарських санкцій та пені для відповідача за порушення строків їх сплати щодо не створення одного робочого місця для працевлаштування інвалідів визначається розміром середньорічної заробітної плати.

У відповідності до ч. 2 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Розмір пені обчислюється, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк, з урахуванням наведеної норми розмір пені становить 679,46 грн.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" у разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом. Позивач з урахуванням наданих повноважень обґрунтовано звернувся до суду про стягнення з відповідача несплачених у добровільному порядку адміністративно-господарських санкцій. Відповідач не виконав покладені на нього обов'язки щодо прийняття відповідних мір по працевлаштуванню інвалідів, передбачених законодавчими нормами, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Зважаючи на все вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, постановив обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи.

Висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1. ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Бериславський машинобудівний завод» залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Бериславський машинобудівний завод»про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

(повний текст ухвали виготовлено 02.03.2012 року)

Суддя - доповідач: І.П. Косцова

Судді: І.О. Турецька

ОСОБА_2.