Справа № 806/2435/16
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м.Житомир справа № 806/2435/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Нагірняк М.Ф., суддів: Липа В.А., Романченко Є.Ю.,

за участю: секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

позивач ОСОБА_1,

представник відповідача Білоног Л.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Житомирської області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, стягнення заборгованості з суддівської винагороди в розмірі 20152,35 грн. та середньомісячного заробітку за час затримки остаточного розрахунку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом про:

- визнання неправомірними дії Апеляційного суду Житомирської області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України щодо неприйняття заходів з фінансування та виплати йому щомісячної суддівської винагороди в повному обсязі за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року;

- зобов'язання Міністерство фінансів України через Державну казначейську службу України профінансувати Державну судову адміністрацію України для виплати йому Апеляційним судом Житомирської області заборгованості із суддівської винагороди в сумі 20152,35грн.;

- стягнення з Апеляційного суду Житомирської області заборгованості із суддівської винагороди за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року в сумі 20152,35грн.

- стягнення з Апеляційного суду Житомирської області середньомісячного заробітку за час затримки остаточного розрахунку з 22.09.2016року по день ухвалення судового рішення.

В судовому засіданні Позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що з 02.01.2003року по 21.09.2016року працював на посаді судді Апеляційного суду Житомирської області. При проведенні повного розрахунку при звільненні Позивачем було виявлено, що залишилася невиплаченою заборгованість із суддівської винагороди за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року в сумі 20152,35грн., яка відображена в його особовому рахунку. Позивач вважає, що протягом вказаного періоду жодних змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо обмеження розміру суддівської винагороди не вносилося, а тому правових підстав для її обмеження при виплаті не було.

На думку Позивача, обмеження розміру суддівської винагороди положеннями Закону України від 31.07.2014року "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014рік" є безпідставними.

Представник Апеляційного суду Житомирської області, Відповідача-1 по даній справі, в судове засідання не прибув, направив суду письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи без участі представника Відповідача. В письмових запереченнях та додаткових письмових запереченнях зазначено, що при звільненні Позивача з посади судді Апеляційного суду Житомирської області проведено розрахунок в повному обсязі. Нарахування та виплата Позивачу суддівської винагороди за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року була зумовлена обмеженнями, передбаченими Законом України від 31.07.2014року "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014рік" та роз'ясненнями Державної судової адміністрації України, викладеними в листі від 13.08.2014року № 12-4002/14.

Представник Державної судової адміністрації України, Відповідача-2 по даній справі, в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених в письмових запереченнях від 13.12.2016року, а саме тим, що нарахування та виплата Позивачу суддівської винагороди за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року була зумовлена обмеженнями, передбаченими Законом України від 31.07.2014року "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014рік". Одночасно Відповідач-2 листом від 13.02.2017року підтвердив, що після прийняття вказаного Закону зменшення видатків з фонду оплати праці Апеляційного суду Житомирської області не здійснювалося.

Представник Міністерства фінансів України, Відповідача-3 по даній справі, в судове засідання не прибув, направив суду письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи без участі Відповідача. В письмових запереченнях зазначено, що Законом України від 31.07.2014року "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014рік", що набрав чинності з 03.08.2014року було встановлено обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати до кінця 2014року. Відповідно до положень Бюджетного кодексу України, як зазначено в письмових запереченнях, Відповідач-3 не несе відповідальності за нарахування та виплату суддівської винагороди.

Представник Державної казначейської служби України, Відповідача-4 по даній справі, в судове засідання повторно не прибув. Про дату, час і місце судових засідань був повідомлений належним чином. Про важність причин неявки в судові засідання не повідомляв.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення Позивача, заперечення представника Відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов нарахування та виплати суддівської винагороди протягом спірного періоду 2014року регулюються правовими нормами Закону України від 07 липня 2010 року N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон N 2453-VI), що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач з 02.01.2003року по 21.09.2016року працював на посаді судді Апеляційного суду Житомирської області.

Сторони не заперечують, що Апеляційний суд Житомирської області фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на відповідний поточний фінансовий рік, в тому числі на 2014рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Сторони визнають, що Позивачу нараховувалася та виплачувалася суддівська винагорода за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року з урахуванням обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати, передбаченого Законом України від 31.07.2014року "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014рік".

Так, відповідно до досліджених судом щомісячних даних (роздруківки з особового рахунку Позивача) встановлено, що Позивачу суддівська винагорода за серпень 2014року була скорегована в сторону зменшення на загальну суму 7496,79грн., за вересень того ж року - на 4506,60грн., за жовтень - на 2547,21грн., за листопад - 4506,60грн. і за грудень - на 4310,67грн., а всього на загальну суму 23367,87грн. ( Позивачем вказана сума такого корегування суддівської винагороди визначена в розмірі 20152,35грн.).

Суть спору між сторонами зведена виключно щодо правомірності такого обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди Позивачу 15 розмірами мінімальної заробітної плати, передбаченого пунктом 6-4 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014рік" від 31 липня 2014 року N1622- VII.

Суд вважає обґрунтованими доводи Позивача щодо відсутності правових підстав для обмеження розміру його суддівської винагороди за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року 15 розмірами мінімальної заробітної плати, з огляду на таке.

По-перше, як зазначено в ст.2 цього Закону N1622- VII, Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

В повному обсязі Закон N1622- VII був опублікований 15.08.2014року в Офіційному віснику України, 2014, N 63 , ст. 1733, а тому набув чинності лише з 16.08.2014року. Опублікування тексту вказаного Закону N1622- VII 02.08.2014року в Голосі України ( 2014, 08, N 146) та 09.08.2014року в Урядовому кур'єрі ( 2014, 08, N 144) було лише частковим.

Тобто, з 03.08.2014року були відсутні жодні підстави для обмеження Позивачу розміру суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати.

По-друге, за приписами ч. 1 ст. 129 Закону N 2453-VI ( в редакції на період спірних правовідносин) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За період з 03.08.2014року по 31.12.2014року жодних змін до Закону N 2453-VI щодо розміру суддівської винагороди, яка підлягала виплаті саме в даний період 2014року, не приймалося.

Лише Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 р. N 79-VIII, що набрав чинності з 01.01.2015року, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України був доповнений пунктом 26, згідно якого норми і положення статті 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тобто, такі обмеження щодо виплати суддівської винагороди законодавцем були введені в дію лише з 01.01.2015року.

При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідно до вимог ст. 143 129 Закону N 2453-VI суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Більш того, законодавець в ч.4 ст.142 Закону N 2453-VI прямо зазначив, що видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.

Сторони визнають, що згідно зі ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація на 2014рік була головним розпорядником бюджетних коштів, а Апеляційний суд Житомирської області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Одночасно суд враховує, що видатки Державного бюджету України на 2014 рік на оплату праці (загальний фонд та спеціальний фонд) для Апеляційного суду Житомирської області визначалися Законом України" Про Державний бюджет України на 2014".

Як зазначено в додатку N 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік "Розподіл видатків Державного бюджету України на 2014 рік на здійснення правосуддя в розрізі місцевих та апеляційних судів", розмір видатків загального фонду на оплату праці для Апеляційного суду Житомирської області на 2014 рік складав 13778,3тис.грн., а спеціального фонду - 905,0тис. грн. Вказаний розмір видатків був скорегований Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 27 березня 2014 року N 1165-VII лише в частині видатків загального фонду і складав 13640,9тис.грн.

В подальшому протягом 2014року вказаний розмір видатків ні загального ні спеціального фонду не змінювався, в тому числі у зв'язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014рік" від 31 липня 2014 року N1622- VII.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що видатки на виплату суддівської винагороди Апеляційному суду Житомирської області протягом спірного періоду 2014року не зменшувалося, а тому позовні вимоги Позивача про визнання неправомірними дії Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України щодо неприйняття заходів з фінансування та виплати йому щомісячної суддівської винагороди в повному обсязі за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року задоволенню не підлягають.

При розгляді вказаного спору суд враховує Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 126 Конституції України та частини другої статті 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року N 19-рп/2004 (справа N 1-1/ 2004), в якому прямо зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, яка окрім іншого, забезпечується насамперед гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту.

За приписами вказаного Рішення не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів

Неконституційним є також надання повноважень Кабінету Міністрів України здійснювати обмеження видатків з Державного бюджету України на утримання судових органів України без урахування передбачених статтею 130 Конституції України конституційних гарантій їх фінансування, про що прямо зазначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 19, 42 Закону України "Про Державний бюджет України на 1999 рік" (справа про фінансування судів) від 24 червня 1999 року N 6-рп/99 (справа N 1-31/99).

Зазначене свідчить про наявність порушеного права Позивача на виплату щомісячної суддівської винагороди в повному обсязі за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року. Розмір такої заборгованості складає 23367,87грн., що є значно більшим ніж зазначено в позові (20152,35грн.).

Разом з тим, відповідно до вимог ст.11 КАС України суд розглядає спір в межах позовних вимог і не вбачає підстав для виходу за їх межі, що не позбавляє права Позивача в подальшому на звернення з позовом щодо стягнення заборгованості в повному обсязі.

Порушене право Позивача на виплату щомісячної суддівської винагороди в повному обсязі за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року підлягає судовому захисту виключно шляхом визнання неправомірними дії Апеляційного суду Житомирської області щодо невиплати такої щомісячної суддівської винагороди в повному обсязі та стягнення саме з цього Відповідача такої заборгованості в сумі 20152,35грн., що вказана в позові.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково, визнати неправомірними дії Апеляційного суду Житомирської області щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної суддівської винагороди в повному обсязі за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року.

Стягнути з Апеляційного суду Житомирської області на користь ОСОБА_1 заборгованість з суддівської винагороди за період з 03.08.2014року по 31.12.2014року в розмірі 20152,35грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Суддя В.А. Липа

Суддя Є.Ю. Романченко