Справа № 127/1707/17
Суддя: Вохмінова О. С.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/1707/17
Провадження № 2-а/127/237/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2017 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Константинові А.К.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мільштейн С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 позов мотивував тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, якому встановлено 2-гу групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, ступінь втрати професійної працездатності - 70%.

З 14.12.2010 року позивач знаходиться на обліку в управлінні ПФУ Вінницького району, де йому нараховується та виплачується пенсія по 2-й групі інвалідності відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірах, встановлених Постановою КМУ №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.11.2011 року і до теперішнього часу, тобто у значно менших розмірах, які суттєво відрізняються від розмірів пенсії, що встановлені ст.ст. 49, 50, 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виключно для інвалідів-ліквідаторів внаслідок аварії на ЧАЕС державою було встановлено, що працівники та службовці, які отримали професійне захворювання пенсії повинні нараховуватись відповідно до Списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 22.08.1956 року № 1173 без обмежень, незалежно від тривалості праці в шкідливих умовах п.п. б, г п. 8 постанови Ради міністрів УРСР та Української Республіканської Ради Професійних Союзів від 10.06.1986 року № 207-7 м. Київ.

До листопада 2011 року позивач отримував державну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інвалід 2-ї групи, ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком. Саме в такому розмірі пенсію на той час визначали ст.ст. 49, 50, 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, з 01.11.2011 року виплата пенсії в зазначеному розмірі була припинена.

Згідно витягу з протоколу № 63 засідання КМУ від 05.09.2011 року ПФУ, незважаючи на наявність судових рішень (постанова Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.04.2011 року № 2-а-1485/2011), якими були встановлені розміри пенсійних виплат в кратних розмірах відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які є безтерміновими, зупинив йому виплату пенсії в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком та почав виплачувати пенсію у значно нижчому розмірі, що встановлений Постановою КМУ №745 від 06.07.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету».

З 01.01.2012 року діє Постанова КМУ «Про підвищення рівня соціального забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року №1210, згідно переліку якої в п. 2 Постанов КМУ, що втратили чинність, значиться Постанова КМУ «Про затвердження нового Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 30.05.1997 року № 532.

Пунктом 1-1 Постанови КМУ «Про підвищення рівня соціального забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року №1210 передбачено, що цей порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст.ст. 54 і 57 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням особи (осіб) можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків. Однак, позивач такого бажання з 01.11.2011 року і по даний час не виявляв, тому не звертався до відповідача за перерахунком основної та додаткової пенсій в сторону їх зменшення. Не дивлячись на це, відповідач самоправно та протизаконно нараховує та виплачує позивачу пенсії у зменшеному розмірі.

Звернувшись до управління 05.01.2017 року про перерахунок пенсії в сторону збільшення, отримав лист-відмову від 13.01.2017 року, яку вважає протиправною, що спонукало його звернутись до суду з даним позовом.

Просив визнати протиправною відмову відповідача в перерахунку пенсії на підставі ст.ст. 22, 46 Конституції України та ст.ст.49, 50, 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ї групи, захворювання якого пов'язані з наслідками Чорнобильської катастрофи згідно вимог ст.ст.49, 50, 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: основної державної пенсії у розмірі, не меншому 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 03.08.2016 року. Просив суд вийти за межі позовних вимог та захистити його порушені права, свободи та інтереси в повному обсязі та відповідно до ст. 267 КАС України зобов'язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його вимоги задоволити, оскільки відповідач безпідставно припинив виконання постанови № 2а-1485/2011, згідно якої рішенням суду встановлено виплату пенсії відповідно до ст.ст. 49,50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просив також врахувати, що згідно Постанови № 1210 перерахунок пенсії проводиться за згодою пенсіонера, проте він такої згоди не надавав. Просив застосувати практику Європейського Суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України, згідно яких реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань і відсутність коштів не повинна прийматись судом до уваги.

В судовому засіданні представник відповідача - Мільштейн С.В. позов не визнала, надала письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Суду пояснила, що з 01.01.2012 року розмір пенсії позивача був приведений у відповідність до постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка є чинною на даний час. Відповідно, розмір пенсії позивача обрахований із заробітної плати за травень 1986 року і станом на лютий 2017 року становить 4310,14 грн., що значно перевищує мінімальний розмір, встановлений постановою КМУ №1210. Наголосила, що фінансування витрат, пов'язаних із реалізацією ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється за рахунок державного бюджету, застосування даного закону проводиться у порядку, визначеному КМУ, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету ПФУ. За таких обставин, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 3), інвалідом другої групи захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 4), інвалідність йому встановлена безстроково.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні ПФУ у Вінницькому районі Вінницької області та отримує пенсію по 2-й групі інвалідності відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при загальному стажі 23 роки 8 місяців 24 дні.

05.01.2017 року звернувся до Управління ПФУ у Вінницькому районі про перерахунок йому пенсії згідно ст.ст. 54, 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2-ї групи основної пенсії - в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком (а.с. 5).

Згідно відповіді УПФУ у Вінницькому районі від 13.01.2017 року (а.с. 6-7) додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, віднесеним до 1 категорії, призначається в порядку та розмірах, встановлених КМУ, умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами КМУ з відповідних питань. Станом на січень 2017 року пенсійна виплата, обрахована із заробітної плати за травень 1986 року відповідно до Постанови КМУ «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №1210 від 23.11.2011 року, становить загалом 4310,14 грн. і складається з: основного розміру пенсії - 3323,48 грн.; підвищення інваліду армії, прирівняного до інваліда війни 2-ї групи - 498,80 грн.; додаткової пенсії інваліду 2-ї групи внаслідок ЧК - 379,60 грн.; щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття інваліду війни - 50,00 грн.; фіксована сума індексації з 01.09.2015 року - 58,26 грн. Для здійснення перерахунку пенсії відповідно до заяви позивача від 05.01.2017 року - підстави відсутні, оскільки чинним ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою КМУ «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №1210 від 23.11.2011 року не передбачені.

Суд вважає, що відмовляючи в перерахунку пенсії відповідач діяв в межах наданих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, визначення соціального захисту потерпілого населення визначено в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 статті 54 вказаного Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Однак, 19.06.2011 року набув чинності Закону України від 14.06.2011 року «Про внесення змін до ЗУ «Про Державний Бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, що в 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вищезазначеного закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої і визначається розмір пенсії позивача. Аналогічні положення були передбачені в Законах України «Про Державний бюджет України» на 2012 рік, на 2013 рік. Тобто, у 2012-2013 роках норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Проте, починаючи з 01 січня 2014 року Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції від 16.01.2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, статей 50, 54 даного закону, якими визначено перерахунок пенсій.

При аналізі норм чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин встановлено, що лише 01.07.2014 року Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» й Прикінцеві положення цього Закону доповнені п. 6-7, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Приймаючи до уваги, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року №1622-VІІ опубліковано в газеті «Голос України» 02.08.2014 року № 146, він набрав чинності 03.08.2014 року, тобто визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України з 03.08.2014 року.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року включно застосуванню підлягали норми статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постанова Кабінету Міністрів № 1210 від 23.11.2011 року.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 просив провести перерахунок пенсії також з 13.08.2016 року, проте в 2016 році і станом на сьогоднішній день статті 50, 54 ч. 3 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діяли в редакції від 28.12.2014 року, якою передбачено, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, віднесеним до категорії 1, призначається у порядку та розмірах, встановлених КМУ; умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами КМУ з відповідних питань.

Установлено, що норми і положення статей 50, 54 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Ці норми Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не визнані неконституційними.

Згідно п.12 Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року №1210 у разі коли розмір пенсійної виплати(з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в інвалідів - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, I групи - 285 відсотків, II групи - 255 відсотків, III групи - 225 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

У разі зміни прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, проводиться перерахунок зазначеної допомоги виходячи з розміру встановленого прожиткового мінімуму.

Умовами п.13 вказаної Постанови КМУ визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах:

1)особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; 2) інвалідам II групи - 379,6 гривні; 3) інвалідам III групи - 284,7 гривні; 4) для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: інвалідам I групи - 341,64 гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні; інвалідам III групи - 170,82 гривні.

Пунктом 15-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що особи, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Як вбачається з відповіді управління, позивач отримує пенсію у відповідності до вимог законодавства як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалід 2 групи в сумі - 4310,14 грн. із врахуванням додаткової пенсії у відповідності до вимог постанови КМУ №1210 від 23.11.2011 року.

При розгляді даної справи судом береться до уваги позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований також у рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст.ст. 49, 50, 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а інші доводи позивача не спростовують законність дій відповідача щодо правильності нарахованої пенсії як особі, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЄС, інваліду 2 групи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що управління ПФУ, відмовляючи у перерахунку пенсії діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, внаслідок чого позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмову в перерахунку пенсії і зобов`язання провести перерахунок пенсії не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 3, 19, 22, 46 Конституції України, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року №1210, керуючись ст.ст. 2, 8, 10, 11, 69-71, 86, 94, 160, 162, 163, 186, 254, 256 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя: