Справа № 821/481/16
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Київ К/800/22613/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Борисенко І.В., Веденяпіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Транс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Транс» на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптимум Транс» (далі - позивач, ТОВ «Оптимум Транс») звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ) від 21.01.2016 року № , яким ТОВ «Оптимум Транс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 182593,50 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 травня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що висновки податкового органу про порушення позивачем норм п.198.1 п.198.3 п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у позивача були відсутні підстави відображення наслідків господарських операцій з контрагентами в податковому обліку, оскільки такі не підтверджені належним чином оформленими первинними документами які б у повній мірі відображали зміст господарських операцій, транспортування товару, а тому податкове повідомлення-рішення відповідачем прийнято правомірно.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про його скасування, як такого, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково. У доводах касаційної скарги зазначає, що висновки викладені в акті перевірки є протиправними та необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення незаконним, оскільки позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми сплаченого податку на додану вартість, у зв'язку з придбанням послуг у контрагента, що підтверджені належним чином оформленими податковими накладними та іншими документами бухгалтерського обліку. Наявність або відсутність окремих документів, а також помилки у їхньому оформленні не є підставами для висновків про відсутність реальності господарських операцій.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки при його ухваленні судом апеляційної інстанці не було допущено порушень норм матеріального чи процесуального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

На підставі наказу ГУ ДФС у Херсонській області № 317 від 14.12.2015 року, згідно зі ст. 20, пп. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПК України посадовими особами відповідач проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Оптимум Транс» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти декларування податку на додану вартість по взаємовідносинам з платником податків ПП «Лагуна-Біч» за червень 2015 року щодо подальшого використання, реалізації придбаних у контрагента-постачальника товарів, робіт, послуг, відображення фінансово-господарських операцій у податковій звітності.

За наслідками перевірки ГУ ДФС у Херсонській області складено акт «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Оптимум Транс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти декларування податку на додану вартість по взаємовідносинам з платником податків ПП «Лагуна-Біч» (код 39336354) за період червень 2015 року щодо подальшого використання, реалізації придбаних у контрагента-постачальника товарів, робіт, послуг, відображення фінансово-господарських операцій у податковій звітності» № 18/21-22-22-04/38823296 від 30.12.2015 року, у якому відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44, пп. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, пп. 201.1, 201.7 ст.201 ПК України в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 121729 грн. по фінансово-господарським взаємовідносинам з ПП «Лагуна-Біч».

На підставі висновків вказаного акту перевірки, відповідачем 21.01.2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ «Оптимум Транс» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 182593,50 грн., в тому числі основний платіж 121729 грн., штрафні (фінансові) санкції 60864,50 грн.

Підставою для висновків акту перевірки та, як наслідок, для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем стало непідтвердження факту реальності здійснення господарських операцій між ПП «Лагуна-Біч» та ТОВ «Оптимум Транс», а тому позивачем протиправно відображено ніби-то отримані послуги у бухгалтерському обліку (Дт 903 «Собівартість реалізованих робіт та послуг» Кт 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», Дт 6415 «Розрахунки по податках - Податковий кредит») та неправомірно задекларовано у червні 2015 року у складі податкового кредиту 121728,56 грн. за відповідними операціями, оскільки дані операції проведені з метою штучного формування витрат та податкового кредиту, без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались вищевказаними правочинами.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Мета отримання доходу, як кваліфікуюча ознака господарської операції, передбачає наявність у кожній операції розумної економічної причини (ділової мети), самостійної від податкової економії.

Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Отже, в даному випадку, враховуючи специфіку придбаних у контрагента послуг, судовими інстанціями перевірялись фізичні, технічні та технологічні можливості позивача та його контрагента надати обумовлені договорами послуги, як-от - наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, платежів, супутніх звичайній господарській діяльності будь-якого господарюючого суб'єкта (комунальні платежі, оренда приміщень, послуги зв'язку, управлінські витрати тощо), або ж залучення контрагентами з цією метою третіх осіб та, відповідно, понесення витрат, пов'язаних із таким залученням, можливість виконання наданих послуг позивачем самостійно.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків. При цьому загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 цього Кодексу).

Отже одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власної господарської діяльності платника податку, які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємий період позивач мав господарські операцій з ПП «Лагуна-Біч» щодо надання транспортно-експедиційного обслуговування.

На підтвердження реальності господарських операцій з вказаним контрагентом позивачем надано копії: договору, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг); податкових накладних, рахунків-фактур та інші документи.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази, дійшов висновку, що надані позивачем документи бухгалтерського обліку у повній мірі не відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники, не підтверджують фактичне здійснення таких, з огляду на наступне.

За умовами укладених договорів між сторонами ТОВ «Оптимум Транс» (замовник) та ПП «Лагуна-Біч» (виконавець) передбачалась активна та щільна взаємодія, яка полягала в регулярному наданні замовником інструкцій по виконанню послуг за договором, узгодженні графіку здійснення приймання і поставки зафрахтованого замовником судна під завантаження, наданні доручень замовником на складання необхідних документів для розрахунку з іншими фірмами та організаціями за відвантажені з порту експортні товари та направленні розрахункових документів за погодженням з Замовником, висилання транспортних, товарносупровідних і розрахункових документів банкам, іноземним фірмам та інше. Однак, жодних документів на підтвердження зазначеної вище співпраці з ПП «Лагуна-Біч» позивачем надано не було.

Більш того, матеріали справи не містять та позивачем не надано додатків до договору, якими врегульовано умови виконання комплексу послуг по кожному випадку супроводження експортного вантажу.

Надані позивачем у підтвердження фактичного отримання транспортно-експедиційних послуг від ПП «Лагуна-Біч» первинні документи не підтверджують факт реального надання вказаним контрагентом послуг транспортного субекспедирування позивачу, тому свідчать лише про документування операцій з придбання у ПП «Лагуна-Біч» послуг.

Надані позивачем документи, що підтверджують реалізацію певних товарів, жодним чином не підтверджують виконання послуг транспортного субекспедирування саме приватним підприємством ПП «Лагуна-Біч» за договором, укладеним з ТОВ «Оптимум Транс», а також участь цього підприємства у вказаних господарських операціях.

Судами попередніх інстанцій не встановлено наявності у контрагента позивача власних або орендованих офісних та складських приміщень, власних, орендованих або залучених транспортних засобів, необхідних для здійснення звичайної господарської діяльності та, зокрема, для виконання спірних операцій.

Наявність платіжних доручень за спірними операціями сама по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки не підтверджує реальність господарських операцій у своїй сукупності.

Таким чином, вказані первинні документи, які засвідчують певні юридичні факти, не містять підтвердження реальності господарської операції між позивачем та ПП «Лагуна-Біч».

Крім того, податковим органом доведено, з огляду на аналіз даних податкової звітності, що у контрагента позивача відсутні трудові ресурси, основні засоби, транспортні засоби, що свідчить про відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відповідачем належним чином підтверджено обставини щодо неможливості забезпечення виконання контрагентом укладеного з позивачем господарського договору, господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеними договорами не підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які б у повній мірі відображати зміст господарських операцій та їхні вартісні показники, а тому у позивача були відсутні підстави відображення наслідків цих господарських операцій в податковому обліку та податкове повідомлення-рішення відповідача 21.01.2016 року № прийнято правомірно.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Транс» залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у справі № 821/481/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

І.В. Борисенко

О.А. Веденяпін