Справа № 826/16813/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 лютого 2017 року № 826/16813/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, про визнання протиправним та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - позивач, ПАТ «Укргазвидобування») до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року ВП №52577598 (далі - оскаржувана постанова).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята відповідачем із порушенням норм законодавства.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/16813/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні, та, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області (далі - третя особа).

Ухвалою суду від 01 листопада 2016 року, постановленою у справі, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона відповідача повідомлена своєчасно та належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Представник третьої особи у судове засідання також не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи третя особа повідомлена своєчасно та належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Державним виконавцем відповідача 04 жовтня 2016 року прийнято оскаржувану постанову, якою відкрито виконавче провадження ВП №52577598 (далі - виконавче провадження) з примусового виконання постанови №П-20-16ю, прийнятої 06 травня 2016 року третьою особою, про стягнення з позивача, який є боржником у виконавчому провадженні, на користь держави штрафу у розмірі 52200,00 грн.

У п. 2 оскаржуваної постанови визначено, що боржник зобов'язаний у семиденний термін із моменту відкриття виконавчого провадження оплатити заборгованість на рахунок стягувача, документ, підтверджуючий оплату боргу, обов'язково необхідно надіслати на адресу відповідача.

У п. 3, у свою чергу, зазначено, що у разі невиконання рішення у наданий для самостійного виконання строк, його буде виконано у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

Копію оскаржуваної постанови на адресу позивача направлено засобами поштового зв'язку, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією супровідного листа від 04 жовтня 2016 року №1659/19, та отримано позивачем 21 жовтня 2016 року (вх. №34/12510-08), про що свідчить штамп позивача, проставлений на зазначеному супровідному листі.

До суду із позовом позивач звернувся 27 жовтня 2016 року, оскільки вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. За переконанням позивача, державний виконавець відповідача відкрив виконавче провадження за виконавчим документом, який не набрав законної сили.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час виникнення спірних правовідносин (прийняття оскаржуваної постанови) були визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон), оскільки Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, на норми якого у позові посилається позивач, набрав чинності 05 жовтня 2016 року, тобто після прийняття оскаржуваної постанови.

Так, відповідно до ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 17, п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини";

10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

У виконавчому документі зазначаються: дата набрання законної (юридичної) сили рішенням.

Нормами Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», а саме ч. 2 ст. 4 передбачено, що постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є виконавчими документами і підлягають виконанню в установленому законом порядку.

Згідно з п. 25 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1995 року №244 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 р. №735) (далі - Порядок №244), у разі несплати штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу пред'являється органом державного архітектурно-будівельного контролю до примусового виконання у порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 31 Порядку №244, постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.

У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.

Отже, з аналізу викладених норм вбачається, що постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яка набрала законної сили, може бути пред'явлена до виконання у порядку, визначеному Законом.

При цьому, якщо така постанова оскаржується, вона може бути направлена до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, якщо таку постанову не скасовано судом.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що виконавче провадження відкрито на підставі документу про примусове виконання, поданого 04 жовтня 2016 року, з метою виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яка прийнята третьою особою.

Поряд з цим, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що постанова, яка знаходиться на виконанні, позивачем оскаржується у судовому порядку. Зокрема, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/8003/16 за позовом ПАТ «Укргазвидобування» до головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області Діденка Валентина Васильовича та Державної архітектурно-будівельної інспекції України (Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області) про визнання протиправними та скасування припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів у правил від 27 квітня 2016 року №74/1016-6.1 та постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 06 травня 2016 року №П20-16/Ю/1016-6.2.

Тобто, як вбачається з викладеного, виконавче провадження відкрито на підставі постанови про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності, яка на час її пред'явлення до виконання вже оскаржувалася у судовому порядку, отже, була такою, що не набрала законної сили.

Пред'явлення до виконання виконавчого документу, якщо рішення не набрало законної сили, на час виникнення спірних правовідносин було підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 26 Закону, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що відповідачем у ході судового розгляду справи не висловлено своєї позиції щодо спору (не надано суду письмових заперечень проти позову або пояснень по суті позову), як і не пред'явлено будь-яких документів, на підставі яких прийнято оскаржувану постанову.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про допущення відповідачем порушення норм законодавства при прийнятті оскаржуваної постанови, що є підставою для визнання її протиправною та, які наслідок, скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року ВП №52577598.

3. Присудити на користь публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» () здійснений ним судовий збір у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда