Справа № 817/1871/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 лютого 2017 року Р і в н е №817/1871/16

Рівненський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Сала А.Б., за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Ковальчук С.Л.,

третьої особи на стороні відповідача - ТОВ "Кредитні ініціативи": представник не прибув,

третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_2: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4
доКостопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2
про визнання незаконними дій,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до Костопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про (з урахуванням клопотання про зміну предмета позову):

- визнання недійсним та неналежним у виконавчому провадженні ВП №45919234 висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки квартири АДРЕСА_1, проведену ФОП "ОСОБА_3" на підставі договору про надання послуг щодо проведення незалежної оцінки №06/10-04.04.2016 від 04.04.2016, укладеного з ТОВ "Кредитні ініціативи";

- визнання незаконним та скасування акту опису й арешту квартири АДРЕСА_1 від 22.03.2016;

- визнання незаконною та скасування постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 22.03.2016;

- визнання передачі на реалізацію арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, незаконною;

- визнання електронних торгів, оформлених протоколом №179917 від 01.07.2016 з реалізації квартири АДРЕСА_1 такими, що проведені з порушенням вимог закону;

- визнання недійсним протоколу №179917 від 01.07.2016 з реалізації квартири АДРЕСА_1.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року №17 "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції", відповідно до якої Міністерство юстиції є правонаступником, зокрема, Державної виконавчої служби, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 01.03.2016 №569/5, яким, зокрема, Відділ державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції введено до складу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, на підставі ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України суд допустив процесуальну заміну відповідача - Відділ державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції правонаступником - Костопільським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

У ході судового розгляду справи судом встановлено наступне.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, зокрема, щодо визнання електронних торгів, оформлених протоколом №179917 від 01.07.2016 з реалізації квартири АДРЕСА_1 такими, що проведені з порушенням вимог закону та про визнання недійсним протоколу №179917 від 01.07.2016 з реалізації квартири АДРЕСА_1.

У статті 124 Конституції України проголошено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Однак, це не означає, що правопорядок в Україні дозволяє звертатися до суду з будь-якими позовними вимогами.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина перша статті 2 Кодексу).

Адміністративні суди, згідно зі статтями 3, 4 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюють правосуддя в адміністративних справах - переданих на вирішення адміністративного суду публічно-правових спорах, у яких хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування чи їхня посадова чи службова особа.

Правовідносини, з яких виникають публічно-правові спори, завжди побудовані на принципі «влади - підпорядкування». Ознакою публічно-правового спору є участь у ньому з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владну управлінську функцію, тобто, формує волевиявлення держави, яке є обов'язковим для зобов'язаної особи. Воля суб'єктів владних повноважень оформлюється в адміністративних актах (рішеннях), які є обов'язковими до виконання суб'єктами, яким вони адресовані.

Категорії спорів, що складають предмет адміністративної юрисдикції наведені у частині першій статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

На момент виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, який втратив чинність підставі Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016.

Частиною першою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Верховний Суд України у постанові від 24.10.2012 у справі №6-116 цс 12 зазначив, що правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - переможця прилюдних торгів.

В свою чергу, Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затверджене Наказом Міністерства юстиції України 27.10.1999 №68/5, втратило чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції №2710/5 від 22.12.2015, яким затверджено Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Відповідно до процедури реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів у зазначеному Порядку, та враховуючи те, що після підтвердження факту оплати торги завершаються автоматичним формуванням протоколу торгів за лотом, тобто по суті торги закінчуються, є усі підстави вважати, що відповідний протокол має силу договору.

У згаданій постанові від 24.10.2012 у справі №6-116 цс 12 Верховний Суд України дійшов подібних висновків, зазначивши, що «…виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.».

Виходячи з наведеного, електронні торги є спеціальною процедурою, за результатами якої укладається по суті договір купівлі-продажу. Такий договір як правочин можна визнати недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3; 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст.215 ЦК України).

При цьому, торги є спеціальною процедурою, за допомогою якої укладається договір. Договір є результатом, а торги - засобом його досягнення.

Крім того, п.1 вищезазначеного Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, визначено організатора електронних торгів як державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважене відповідно до законодавства на здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у цій системі, на організацію та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Таким чином, згідно норм діючого на момент виникнення спірних правовідносин Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV та положень чинного Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, державний виконавець в особі органу державної виконавчої служби не є суб'єктом реалізації відповідних повноважень щодо організації та проведення електронних торгів, відтак вказані дії та рішення не є діями та рішеннями суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин у розумінні частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, цей спір виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права, а тому виникає спір про цивільне право.

З врахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання електронних торгів такими, що проведені з порушенням вимог закону та в частині визнання недійсним протоколу електронних торгів не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.2 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Так, ч.1 ст.107 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

За таких обставин, позивач може звернутися із відповідним позовом до загального місцевого суду за правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 51, 112, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в справі за позовом ОСОБА_4 до Костопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, треті особи , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи", ОСОБА_2 в частині:

- визнання електронних торгів, оформлених протоколом №179917 від 01.07.2016 з реалізації квартири АДРЕСА_1 такими, що проведені з порушенням вимог закону;

- визнання недійсним протоколу №179917 від 01.07.2016 з реалізації квартири АДРЕСА_1.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою до Рівненського окружного адміністративного суду не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Сало А.Б.