Справа № 456/326/17
Суддя: Микитчин І. М.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №456/326/17
Провадження № 2-а/456/79/2017
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

07 лютого 2017 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитчин І. М. , розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Удалєєвої Ольги Богданівни про визнання дій державного виконавця неправомірними і незаконними та скасування постанови державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця неправомірними і незаконними та скасування постанови державного виконавця.

Із змісту позову вбачається, що спір виник у звязку з виконанням рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.12.2016 року в цивільній справі № 456/3940/15-ц.

Відповідно до п.1 ч.2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно ч.1 статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За правилами статті 383 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 статті 384 ЦПК скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч.1статті 387 ЦПК України).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 р. № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби", критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У даній справі позивачка звернувся з позовом до суду про визнання дій державного виконавця неправомірними і незаконними та скасування постанови державного виконавця щодо визнання дій головного державного виконавця неправомірними і незаконними та скасування постанови головного державного виконавця Удалєєвої Ольги Богданівни від 04.01.2017 року про накладення штрафу..

З наведеного нормативного регулювання, з огляду на фактичні обставини справи, вбачається, що незгода сторони з діями державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритому за виконавчим документом, виданим судом по цивільній справі, не може бути предметом розгляду за правилами КАС України.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд враховує правові висновки, викладені Верховним Судом України у постановах від 30 червня і 1 грудня 2015 року, 22 березня 2016 року (№№21-278а15, 21-3404а15, 21-318а15 відповідно), від 26 лютого 2016 року у справі № 6-3077цс15, від 11 листопада 2015 року в справі № 6-2187цс15, які згідно із ст.244-2 КАС України мають обов'язково враховуватися судами загальної юрисдикції.

Відповідно п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, вважаю, що даний позов не підлягає до розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ч.1 ст.17, п.1 ч.1 ст.18, п.1 ч.1 ст.109 КАС України,

УХВАЛИВ:

відмовити у відкритті провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця неправомірними і незаконними та скасування постанови державного виконавця.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати позивачу разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_3