Справа № 2а-4703/10/2370
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2010-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 2а-4703/10/2370

10.11.2010 р. м. Черкаси

12 год. 05 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гараня С.М.,

при секретарі Лисенко С.С.,

за участю представника позивача приватного підприємства «Канівавтотранс» ОСОБА_1 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Канівавтотранс» до територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Черкаській області про скасування постанови про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Канівавтотранс» звернулося до суду з позовом про скасування постанови територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Черкаській області про застосування фінансових санкцій.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувана постанова застосована без належного обґрунтування, оскільки при її винесенні під час проведення перевірки були проігноровані положення Закону України «Про автомобільний транспорт», постанов КМУ «Про затвердження правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» від 18.02.1997 р. № 176 та «Про тимчасові обмеження щодо здійснення заходів державного нагляду у сфері господарської діяльності на період до 31 грудня 2010 року № 502 від 31.05.2009 р., а тому представник позивача і просив її скасувати.

Представник відповідача в судове засідання не зявилася, на адресу суду направила заперечення, в якому з позицією позивача не погодилась, пояснила, що Головна державна інспекція на автомобільному транспорті у Черкаській області згідно покладених на неї завдань здійснює державний контроль за додержанням субєктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту загального користування, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів, що регулюють організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування. На підставі виявленого порушення перевезення пасажирів без квитків відповідачем було винесено постанову про накладення фінансових санкцій в сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». В задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши письмові докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію приватне підприємство «Канівавтотранс» зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Канівської міської ради Черкаської області 10.12.2004 р. У довідці з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серед інших видів діяльності підприємства зазначається діяльність автомобільного регулярного транспорту і таксі.

01 вересня 2010 року територіальним управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Черкаській області проведено перевірку позивача на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Результати перевірки зафіксовані в акті перевірки за № 179418 від 01.09.2010 р.

Відповідно до вищезазначеного акту при наданні послуг з регулярних пасажирських перевезень по маршруту «Канів Київ» під час маршруту 10 пасажирів з 18, які на момент перевірки знаходилися в салоні автомобіля, не мали квитків. На даній підставі до позивача постановою від 20.09.2010 р. були застосовані санкції в сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі Закон № 2344-III).

Засади організації та діяльності між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень визначені Законом № 2344-III.

Статтею 6 Закону № 2344-III визначено, що урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті здійснює: державний контроль за додержанням субєктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2004 року № 1190 затверджено положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті (далі Положення), пунктом 1 якої визначено, що Головна державна інспекція на автомобільному транспорті є урядовим органом державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті, що діє у складі Мінтрансзвязку і йому підпорядковується.

Згідно пункту 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; наявність у документах водія відмітки про проходження ним медичного огляду та проведення перевірки технічного стану транспортного засобу перед виїздом на маршрут; відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Оцінюючи підстави, на основі яких до позивача були застосовані штрафні санкції, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 39 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху документи, на підставі яких виконують перевезення. Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України; для пасажира квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду посвідчення особи встановленого зразка).

Суд звертає увагу на те, що квиток на проїзд в автобусі зазначений як документ, котрий повинен мати при собі саме пасажир, а не водій автобуса чи автомобільний перевізник. Відповідальність останнього за відсутність квитка на проїзд у пасажира може бути виключно у разі не проведення перевірки водієм наявності квитка у пасажира під час посадки його в автобус та не внесення серії, номеру квитків до квитково-касового листа.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення зазначеної рейдової перевірки не встановлено факту відсутності необхідних документів для автомобільного перевізника та для водія автобуса, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Позивачем надано копії квитково-касових листів, ліцензійних карток, свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, тимчасових реєстраційних талонів, дорожних листів, що не заперечувалось відповідачем.

При цьому суд зауважує, що Кодексом про адміністративні правопорушення України, а саме статтею 135 встановлена адміністративна відповідальність пасажира за безквитковий проїзд в автобусі міжміського сполучення, що тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду.

Проаналізувавши вищезазначені положення, суд приходить до висновку про відсутність порушень з боку водія автобуса та автомобільного перевізника, оскільки з їхнього боку всі документи, передбачені Законом № 2344-III, були в наявності й оформлені належним чином.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду судом не встановлено порушень позивача, на підставі яких було б обґрунтовано накладено зазначені фінансові санкції, а тому суд вважає, що наявні всі підстави для задоволення позову та скасування спірної постанови.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов приватного підприємства «Канівавтотранс» до територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Черкаській області про скасування постанови про застосування фінансових санкцій задовольнити повністю.

Скасувати постанову територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Черкаській області про застосування фінансових санкцій від 20.09.2010 р.

Стягнути з Державного бюджету на користь приватного підприємства «Канівавтотранс» суму сплаченого судового збору в розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 15 листопада 2010 року.

Суддя С.М. Гарань