Справа № 452/2175/16-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Справа № 876/1103/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро ЛВ Лімітед» на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агро ЛВ Лімітед» до Бісковицької сільської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «Агро ЛВ Лімітед» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Бісковицької сільської ради в якому просило визнати неправомірними дії відповідача щодо надання висновку про відмову у реєстрації договорів оренди землі від 26.02.2016 року № 02-09/100, укладених між власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай) та ТзОВ «Агро Л В Лімітед» та зобов'язати раду здійснити реєстрацію договорів оренди землі згідно переліку у кількості 113 штук, в порядку, передбаченому законом.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції товариство з обмеженою відповідальністю «Агро ЛВ Лімітед» оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що у постанові суд зазначає, що відповідь, якою відмовлено в реєстрації договорів позивачу була підставною, після повернення первинних договорів та їх подальшого переоформлення, вони повторно скеровувались відповідачу, а відтак є наявною неузгодженість дій між представниками самого позивача, їх нескоординованість.

Однак, в даному випадку, судом неповно з'ясовано щодо «підставності» оскаржуваної відмови Бісковицької сільської ради у реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) у кількості 113 шт. Сам лише факт звернення позивача щодо реєстрації інших договорів оренди земельної частки (паю) у кількості 85 шт. не підтверджує правомірність та обґрунтованість оскаржуваної відмови відповідача.

Щодо неправомірності оскаржуваної відмови то апелянт зазначає, що у цьому висновку Бісковицької сільської ради не міститься належного обґрунтування та аргументації відмови у реєстрації вищезазначених договорів. Посилання у цьому висновку на те, що договори оренди «не оформлені належним чином» не можна вважати обґрунтуванням такої відмови, оскільки не вказано конкретні недоліки договорів, які свідчать про їх неналежне оформлення. Зокрема сільська рада зобов'язана в такому випадку вказати, які саме істотні умови договору не дотримано або які інші умови договору не вказано для того, щоб вважати такі договори неналежно оформленими.

Також Бісковицька сільська рада у вищезазначеному листі посилається на те, що «П'яновицької сільської ради на даний час немає». Однак, таке посилання є неправомірним, оскільки відповідно до рішення сорок п'ятої сесії VI скликання № 837 від 07.08.2015 року Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, територіальні громади сіл Максимовичі, П'яновичі, Лановичі, Тарава - П'яновицької сільської ради ввійшли до складу об'єднаної Бісковицької територіальної громади з центром в селі Бісковичі.

Крім того, посилання Бісковицької сільської ради на «достатність часу для реєстрації договорів оренди» є необгрунтованим та неправомірним, оскільки чинним законодавством України не встановлено будь-яких строків щодо реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв).

Однак, в даному випадку суд не взяв до уваги обґрунтування щодо неправомірності оскаржуваної відмови і ґрунтує свої висновки на обставинах, що не входять у наведений вище часовий проміжок, а відтак не є предметом даного спору. Більше того, із оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд дослідив лише договори оренди земельної частки (паю) у кількості 85 шт. від квітня 2016 року, надані відповідачем, і, при цьому, належним чином не дослідив договори оренди земельних часток (паїв) у кількості 113 шт., надані позивачем, які є предметом даного спору. Тобто суд без належного обґрунтування та мотивів не дослідив належним чином докази, надані позивачем.

В оскаржуваному рішенні, суд виходить із того, що відмова відповідача у реєстрації договорів оренди земельної частки (паю) є обґрунтованою, оскільки позивач в подальшому повторно звертався до відповідача із «переоформленими» договорами у кількості 85 шт., і відтак, як зазначає суд, «відмова відповідача у реєстрації договорів не була кінцевою для позивача». В даному випадку варто зазначити, що такий висновок суду не відповідає законодавству України, оскільки в останньому не міститься такого поняття як «кінцеве/некінцеве рішення органу місцевого самоврядування». Законодавством України чітко передбачається повноваження та компетенція органів місцевого самоврядування, тому суд не може тлумачити оскаржувану відмову Бісковицької сільської ради як такою, що «не є кінцевою для позивача».

Більше того, в матеріалах справи не міститься будь-якого документального підтвердження щодо повторного звернення позивача до Бісковицької сільської ради.

Також в даному випадку, договори у кількості 85 шт. не відносяться до предмету даного спору, оскільки, вони укладені у квітні 2016 року, в той час, коли договори у кількості 113 шт., що є предметом даного спору, виключно протягом 2015 року.

Крім того, суд не взяв до уваги той факт, що договори оренди земельної частки (паю), укладені у квітні 2016 року не співпадають із переліком договорів оренди, що є предметом даного спору, не лише в частині дати укладення, а і в частині сторін та предмету договору. Тобто, із 113 договорів оренди земельних часток (паїв), що є предметом даного спору, 60 (шістдесят) шт. не співпадають із договорами оренди від квітня 2016 р.

Отже, в даному випадку висновок суду про те, що подання на реєстрацію у Бісковицьку сільську раду інших договорів оренди від квітня 2016 року свідчить про «підставність» висновку Бісковицької сільської ради № 02-09Д00 від 26.02.2016 р., є необгрунтованим та не відповідає обставинам справи. Договори, що є предметом даного спору та договори оренди, укладені у квітні 2016 року, є різними договорами, а відтак подання на реєстрацію договорів оренди, що є предметом даного спору у лютому 2016 року та договорів оренди від квітня 2016 року повинно розглядатись як два окремі випадки між якими немає жодних правових та інших відношень. Відтак, обґрунтування правомірності відмови Бісковицької сільської ради у реєстрації оспорюваних договорів з подальшим поданням позивачем на реєстрацію інших договорів оренди є невірним тлумаченням обставин справи, та, більше того, такі висновки суду не відповідають чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.

Таким чином, суд дослідив обставини, що не є предметом даного спору, оскільки договори оренди земельної частки (паю) у кількості 85 шт. є іншими договорами та не мають відношення до неправомірної відмови відповідача від 26.02.2016 року у реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) у кількості 113 шт.

Більше того, суд зазначає, що згідно порядку, саме орендодавець звертається до виконкому сільської, селищної, міської ради для реєстрації договорів. При зверненні повинен подати договір оренди у двох примірниках та сертифікат на право на земельну частку (пай), а не його копію.

Дані висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд не врахував того факту, що разом із оригіналами договорів оренди та сертифікатами подавалась заява власників земельних часток (паїв), адресована голові П'яновицької сільської ради (ще не об'єднаної на момент укладення договорів) та Директору ТОВ «Агро Л В Лімітед», відповідно до якої орендодавці, серед іншого, просили здійснити реєстрацію укладених договорів оренди. Даний факт підтверджується матеріалами справи, зокрема завіреними копіями договорів оренди земельної частки (паю) у кількості 113 шт., подані позивачем під час слухання справи судом першої інстанції.

Більше того, в матеріалах справи немає жодних доказів на підтвердження того, що позивачем подавались саме копії сертифікатів на право на земельну частку (пай), а не оригінали.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження неналежного порядку звернення щодо реєстрації договорів оренди земельної частки (паю). Відтак, висновки суду про те, що позивачем подано копії сертифікатів на право на земельну частку (пай) не доведені матеріалами справи.

Враховуючи вище викладене просить скасувати постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.12.2016 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно листа, адресованого Бісковицькій сільській раді від 12.02.2016 року № 3989 ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед» звернулось із проханням щодо реєстрації договорів оренди на середню земельну частку ( пай), які укладені між власниками та товариством згідно поданого переліку. Згідно листа, адресованого Бісковицькій сільській раді від 23.02.2016 року №1004 ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед» повторно звернулось до відповідача щодо реєстрації наведених договорів оренди на середню земельну частку ( пай).

26.02.2016 року Бісковицька сільська рада направила ТзОВ «Агро ЛВ Лімвітед» відповідь за № 02-09/100, згідно якої виконавчий комітет Бісковицької сільської ради не може зареєструвати договори оренди земельної частки (паю) по сертифікатах в с. П'яновичі і Лановичі, та зазначено причини відмови.

Розглядаючи спір суд першої інстанції правильно врахував, що Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 року визначає умови та процедуру реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв). Згідно вказаного Порядку реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю). Для реєстрації договору оренди орендодавець подає особисто або надсилає поштою до відповідного виконавчого комітету органу місцевого самоврядування: договір оренди у двох примірниках; сертифікат на право на земельну частку (пай). Виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради перевіряє у дводенний термін подані документи, реєструє або готує обгрунтований висновок про відмову в реєстрації.

З огляду на це, суд першої інстанції правильно вважав, що згідно вказаного Порядку, саме орендодавець звертається до виконкому сільської, селищної, міської ради для реєстрації договорів і при зверненні повинен подати договір оренди у двох примірниках та сертифікат на право на земельну частку (пай).

Типовим договором оренди земельної частки (паю), який затверджений наказом Держкомзему України № 5 від 17.01.2000 року, визначено предмет договору, термін дії договору, права та обов'язки сторін, їхню відповідальність, також викладені прикінцеві положення.

При цьому апелянтом подано до суду апеляційної інстанції, як доказ, 113 договорів оренди землі, при цьому до кожного договору додано заяву від особи-орендодавця, адресовану на ім'я директора ТзОВ «Агро ЛВ Лімвітед», та згоду на збір та обробку персональних даних.

Отже, такий пакет документів не відповідає вимогам Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 року, оскільки відсутнє звернення від орендодавця про реєстрацію договору оренди, сертифікат на право на земельну частку (пай).

Враховуючи усе вище наведене в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і постанова скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро ЛВ Лімітед»- залишити без задоволення, а постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року по справі № 452/2175/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.В. Ільчишин

Т.І. Шинкар

Повний текст виготовлений 23.02.2017 року