Справа № 556/2291/16-а
Суддя: Іванків О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛОДИМИРЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 556/2291/16-а
Номер рядка звіту 90
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2017 р.

Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника командира взводу роти №3 ОСОБА_2 в Київській області ОСОБА_3, Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області, третьої особи ГУНП в Київській області про визнання дій незаконними та зобовязання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконними дії працівників Національної поліції, які незаконно вилучили належний позивачу мотоцикл, та зобовязати відповідачів повернути йому мотоцикл.

В судове засідання представник позивача подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, клопотала про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача.

Відповідачі у даній справі, будучи належно повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання двічі не зявились, про перенесення часу судового засідання не клопотали, заперечень чи пояснень на позов не надали.

Представник третьої особи без самостійних вимог ГУНП в Київській області заперечив проти позову, надав письмові заперечення та докази, які долучені до справи. В обґрунтування заперечень вказував, що дії заступника командира взводу роти №3 ОСОБА_2 в Київській області ОСОБА_3 при вилученні мотоцикла позивача відповідають вимогам чинного законодавства. Просили відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 28.07.2016 року працівниками роти №3 ОСОБА_2 в Київській області на 345 км. автодороги Київ-Ковель неподалік автозаправки «Авіс» на території Володимирецького району у гр.ОСОБА_1 вилучено мотоцикл НОМЕР_1, який доставлено до Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області.

Інформацію про дану подію на підставі рапорту заступника командира взводу роти №3 ОСОБА_2 в Київській області ОСОБА_3 внесено до Журналів єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші дії (запис під №1161 від 28.07.2016 року Володимирецького ВП ГУНП в Рівненській області та запис під №4472 від 28.07.2016 року Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області).

Транспортний засіб на час звернення позивача до суду продовжує зберігатись на території Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області, як це вбачається з листа №Р-383/205/01-2016 від 25.11.2016 року.

У відповідності до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма поширюється також і на діяльність працівників Національної поліції України, які у відповідності до ст.ст.6, 7 Закону України «Про Національну поліцію» в своїй діяльності керуються принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Таким чином, будь-які дії працівників структурних підрозділів Національної поліції, в т.ч. дії, повязані із затриманням та вилученням майна громадян, повинні вчинятись у відповідності до підстав та порядку, визначених Конституцію та законами України.

В той же час, при вилученні майна позивача ОСОБА_1 такі вимоги не дотримані.

Так, як вбачається зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Аналогічна гарантія непорушності права власності міститься також і в ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналіз норм вказаного законодавства засвідчує, що право власності є непорушним і втручання держави у володіння, користування та розпорядження власника своїм майном допускається виключно у випадках та з метою, що передбачені законом, при цьому таке втручання за своїм змістом та тривалістю має бути пропорційним меті, для досягнення якої здійснюється таке втручання.

Подібна позиція відображена також і в судовій практиці ЄСПЛ, зокрема в справах «Стретч проти Сполученого Королівства» (24.06.2003 року), «Спорронг і Леннрот проти Швеції» (23.09.1982 року), «Гаші проти Хорватії» (13.12.2007 року), визначено критерії оцінки сумісності втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме:

чи вважається втручання законним;

чи має воно суспільний, публічний інтерес;

чи вважається такий захід пропорційним до визначених цілей.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності розглядається як порушення ст.1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави, повязаними з утручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Поняття «справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення між поставленою метою та засобами, які при цьому використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, ЄСПЛ визнає за державою достатньо широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не грунтується на розумних підставах.

При цьому, ЄСПЛ звертає увагу на недопустимість надмірно тривалого порушення прав володільця майна, якщо це не обумовлено достатнім суспільним інтересом.

За змістом чинного законодавства України вилучення майна фізичних осіб за відсутності судового рішення, може здійснюватись як засіб забезпечення кримінального провадження (арешт або тимчасове вилучення майна за правилами гл. 15-17 КПК України), а також в межах притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку і строки, визначені ст.ст.256, 260, 264, 267 КУпАП, ст.490-494, 511 МК України.

В той же час, жоден із вказаних порядків не був дотриманий посадовими особами відповідачів та третьої особи при вилучення майна ОСОБА_1, а саме при вилученні належного йому мотоцикла, яке здійснювалось 28.07.2016 року.

Так, в своїх письмових запереченнях представник третьої особи вказав, що 28.07.2016 року ОСОБА_1 був запідозрений працівниками ОСОБА_2 у Київській області у вчиненні адміністративного правопорушення, і у зв"язку з цим його транспортний засіб вилучено. В той же час, всупереч вимогам ст.ст.256, 258 КУпАП, відносно позивача не складено жодного протоколу за фактом порушення громадського порядку або Правил дорожнього руху, також не складався і протокол про вилучення транспортного засобу в порядку ст.265 КУпАП.

Посилання представника третьої особи на відсутність чи зайнятість слідчо-оперативної групи в Сарненському ВП, не ґрунтуються на законі і суперечать вимогам КУпАП, тому не можуть бути враховані судом з огляду на таке.

Так, як вбачається з письмових заперечень та долучених до нього письмових доказів підставою затримання ОСОБА_1, його доставлення до відділення поліції та вилучення транспортного засобу стала виявлена працівниками поліції невідповідність номерного знаку мотоцикла транспортному засобу. Такі дії становлять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП. Складання протоколу за даною частиною ст.121 КУпАП, а також і розгляд справи про дане правопорушення віднесено до компетенції саме органів Національної поліції України, як це вбачається зі змісту ст.222, ч.1, 2 ст.255 КУпАП.

З огляду на викладене, суд не вбачає жодних обставин, які б перешкодили відповідачу ОСОБА_3, або будь-кому з підлеглих йому працівників поліції, чи працівникам Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області, скласти передбачені чинним законодавством протоколи про адміністративне правопорушення та вилучення транспортного засобу для їх подальшого направлення за належністю чи для розгляду по суті.

Вилучення мотоциклу, що належить позивачу, не може бути визнано і засобом забезпечення кримінального провадження, оскільки будь-які відомості за цим фактом не вносились до ЄРДР, і при вилученні транспортного засобу не складався протокол огляду місця події, огляду або обшуку.

Твердження представника третьої особи про те, що ОСОБА_1 допустив порушення митних правил, у звязку з чим матеріали відносно нього направлені за належністю до органів ДФС, теж не заслуговують на увагу суду, оскільки вилучення майна в такому випадку здійснюється уповноваженою посадовою особою органу доходів та зборів, про що також невідкладно складається протокол у відповідності до вимог ст.494, 511 МК України. При цьому, вилучення майна може бути оскаржене у встановленому законом порядку.

Що стосується подальшої можливої конфіскації майна, яке було предметом порушення митних правил, то така конфіскація може здійснюватись виключно уповноваженими на це органами та на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. В той же час, ні протоколів про вилучення майна, складених уповноваженими особами, ні рішення суду про конфіскацію транспортного засобу, відповідачі та третя сторона суду не надали, і про такі документи суд не повідомили.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вказаному обовязку, відповідач та третя особа не надали суду доказів, які б свідчили про законність дій працівників Національної поліції у даному випадку та наявність законних підстав для вилучення майна позивача ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вилучення майна позивача ОСОБА_1 проведено без дотримання встановлених чинним законодавством норм і правил, у звязку з чим утримання майна є незаконним та порушує права позивача. Наведене є підставою для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.160-162 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати дії заступника командира взводу роти №3 ОСОБА_2 в Київській області ОСОБА_3 по вилученню у ОСОБА_1 мотоцикла «Дукаті-Монстер 600», кузов №ZDMM500AABO39372 незаконними.

Визнати дії начальника Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області, які полягають в утриманні мотоцикла «Дукаті-Монстер 600», кузов №ZDMM500AABO39372, вилученого у ОСОБА_1 28.07.2016 року незаконними.

Зобовязати начальника Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області повернути ОСОБА_1 або уповноважений ним особі мотоцикл марки «Дукаті-Монстер 600», кузов №ZDMM500AABO39372 до вирішення справи уповноваженими органами (посадовими особами).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Іванків О.В.