Справа № 419/3571/16-а
Суддя: Мартинюк В. Б.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 419/3571/16-а
Провадження № 2-а/419/1/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Мартинюка В. Б.,

при секретарі Московченко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новоайдар Луганської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області про визнання рішення протиправним, скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугою років та зобов`язання призначення пенсії за вислугу років, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області про визнання рішення протиправним, зобовязання скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугою років та зобов`язання призначення пенсії за вислугу років.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з метою оформлення пенсії за вислугу років 26 жовтня 2016 року вона звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області. Рішенням УПФУ у Новоайдарському районі, Луганської області, позивачці у призначенні пенсії за вислугу років відмовлено, у зв`язку з тим, що ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ втратив чинність з 15 липня 2015 року у зв'язку з набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VП. Умови та порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури визначено статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №№1697-VП. Так підпунктом 7 частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VП передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 р. по 30 вересня 2017 р. - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Станом на 26.10.2016 р. згідно з копією трудової книжки серії БТ-І №3229399 від 06.04.1981 р. та наданої прокуратурою Луганської області уточнюючої довідки від 26.10.2016 р. №11/185 вих-16, загальний стаж за вислугою років складає 20 років 04 місяці 08 днів, замість необхідних 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів -14 років 01 місяць 24 дні. Крім того, у рішенні (розпорядження від 01.11.2016 р.) є посилання на п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213-VШ від 02.03.2015 р., з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне грошове утримання/призначається відповідно до законів України «Про прокуратуру».

На підставі вищенаведеного, позивач вважає таку відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років незаконною, такою що порушує її законні права та інтереси, зокрема право на пенсійне забезпечення за наявності відповідного стажу роботи, суперечить та порушує положення Конституції України та ЗУ "Про прокуратуру", просить суд визнати рішення УПФУ в Новоайдарському районі протиправним, скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугою років та зобов`язати УПФУ призначити їй пенсію за вислугою років.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала.

На адресу суду 26.01.2017 року від начальника УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області ОСОБА_3, надійшло заперечення проти позову, в якому зазначено, що на час звернення позивачки до УПФУ в Новоайдарському районі, з метою призначення їй пенсії за вислугою років, ст. 50-1 Закону №1789/ХІІ втратила чинність, яка визначала право на пенсійне забезпечення за вислугу років працівників прокуратури, окрім того, підпунктом 7 частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VП передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 р. по 30 вересня 2017 р. - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Стаж роботи ОСОБА_1 складає 20 років 04 місяці 08 днів, замість необхідних 23 років. Також зазначив, що відповідно до п.5 розділу III Прикінцевих положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213, відповідно до яких з 01.06.2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються відповідно до ЗУ "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», та ін., а відповідно пенсії в порядку та на умовах визначених зазначеними законами не призначаються.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 працює прокурором Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області (а.с.12).

26 жовтня 2016 року позивачка звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області, з метою оформлення пенсії за вислугою років.

Розпорядженням Начальника управління від 01.11.2016 р. ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відмовлено (а.с.18).

На підставі вищенаведеного, позивач просить суд визнати рішення УПФУ в Новоайдарському районі протиправним, скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугою років та зобов`язати УПФУ призначити їй пенсію за вислугою років.

Вказане рішення Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області (розпорядження начальника управління про відмову в призначенні пенсії від 01.11.2016 р.) не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно п.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 та зареєстрованого Міністерством юстиції України, до заяви про призначення пенсії за вислугою років надаються документи, що підтверджують виконання роботи, яка надає право на призначення пенсії.

Станом на 26.10.2016 р. згідно з копією трудової книжки серії БТ-І №3229399 від 06.04.1981 р. (а.с.14-17) та наданої прокуратурою Луганської області уточнюючої довідки від 26.10.2016 р. №11/185 вих-16 (а.с.12), загальний стаж ОСОБА_1 за вислугою років складає 20 років 04 місяці 08 днів, у тому числі стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури становить 14 років 01 місяць 24 дні.

З 03.09.2002 р. ОСОБА_1 працює в органах прокуратури Луганської області та з її заробітної плати утримувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. На момент звернення позивачки до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області, тобто станом на 26.10.2016 р. її стаж роботи в органах прокуратури складає 20 років 04 місяці 08 днів, який складається з: 14 років 01 місяць 24 дні на прокурорсько-слідчих посадах безпосередньо в органах прокуратури, також до вислуги років, що дає їй право на пенсію, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. підлягає зарахуванню також наступний період: з 19.06.1996 р. по 02.09.2002 р.- служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу. При цьому, позивачка продовжує працювати у прокуратурі Луганської області, має класний чин - радник юстиції.

Оскільки стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури складає 20 років 04 місяці 08 днів, то пенсія має бути призначена виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням на пенсією.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли закон, який був чинний до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Частиною першою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2007 року) встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії за кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, то необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Окрім того, частини 1-3 ст.46 Конституції України передбачають, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також:бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції., прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

За статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі.

Конституційний суд України вважає, що положення ст. 17 Конституції України поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово- Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, міліції прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов'язані з постійним ризиком для життя і здоров'я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Конституційний Суд України зазначає, що багато таких «пільг», встановлених Законами України «Про міліцію» (565-12), «Про прокуратуру» (1789-12) тощо, - не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів. (п.3 рішення Конституційного Суду України №1-15/2002 від 20.03.2002 р.).

Крім того, у цьому ж рішенні від 20.03.2002 року у абзаці 4 п. 6 вказано: Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України) (254к/96-ВР), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України) (254к/96-ВР), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96ВР) не допускається. Зупинення дії цієї норми можливе лише за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та пункту 19 статті 92 Конституції України (254к/96ВР) надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України) (254к/96 BP).

У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. у справі №1-29/2007).

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає у тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідних компенсації (абзац 5 п. 6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 р. у справі №1-21/2005).

Виходячи з викладеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст на обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Беручи до уваги вищенаведене, суд бере до уваги, що позивач має необхідний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, рішення УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області є таким, що звужує зміст та обсяг існуючих прав позивачки.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

На підставі вищенаведеного, суд вбачає наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо визнання рішення УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області протиправним, скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугою років та зобов`язання призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до приписів ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України, адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі ст.ст. 8, 22, 24, 55, 124 Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», керуючись ст.ст. 6-12, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області про визнання рішення протиправним, скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугою років та зобов`язання призначення пенсії за вислугу років задовольнити.

Визнати дії УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області, щодо відмови в задоволенні заяви про признвчення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» протиправними.

Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області від 01.11.2016 р. (розпорядження начальника Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області про відмову в призначенні пенсії від 01.11.2016 р.).

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за вислугу років, відповідно до вимог ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ з часу звернення, тобто з 26.10.2016 р., виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням на пенсію.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Новоайдарський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо було подано апеляційну скаргу, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий В. Б. Мартинюк