Справа № 161/14215/16-а,2-а/161/831/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Справа № 876/10175/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Луцьку про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

Позивач- ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача- Управління патрульної поліції в м.Луцьку, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АР №029366, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження його вини у вчиненні порушень правил зупинки, оскільки інспектор склав лише постанову, однак не документував місця події, не склав схеми місця вчинення правопорушення, не замірював відстаней, а визначив таку візуально. Крім того, покликається на те, що його підпис у постанові не свідчить про визнання його вини, а свідчить лише про те, що він таку отримав. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, позивач подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив апеляційну скаргу задовольнити, тому відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 жовтня 2016 року близько 15 год. позивач, керуючи автомобілем "Пежо", реєстраційний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. К.Карого м.Луцька, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, та ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, чим порушив п.п.15.9 -«е» та «и» ПДР України.

За цим фактом ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП на підставі постанови у справі про адміністративне порушення серії АР № 029366 від 21 жовтня 2016 року, складеної інспектором патрульної поліції роти № 1 батальйону управління патрульної поліції у місті Луцьку Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Давидюком Т.Г., згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 225 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції статті, відповідач діяв у межах його повноважень, оскільки жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, позивач не надав.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з такого.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ч.1 ст.122 КУпАП передбачає, зокрема, що порушення правил зупинки тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 21 жовтня 2016 року близько 15 год., керуючи автомобілем "Пежо", реєстраційний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. К.Карого м.Луцька, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, та ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, чим порушив п.п.15.9 -«е» та «и» ПДР України.

П.15.9. «е», «и» ПДР України передбачає, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків, та ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Факт порушення позивачем правил дорожнього руху стверджується матеріалами справи, зокрема оглянутим у суді відеозаписом, диск якого знаходиться в матеріалах справи, з якого вбачається, що позивач вчинив порушення правил зупинки, а також на запитання працівника патрульної поліції про визнання фатку порушення правил дорожнього руху позивач погодився з таким.

Жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, позивач не надав, а судом таких обставин не встановлено.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч.1 ст.122 КУпАП, постанова складена на місці і негайно вручена позивачу, про що свідчить його підпис у постанові про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2016 року у справі № 161/14215/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик