Справа № 820/5379/16
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р.Справа № 820/5379/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. по справі № 820/5379/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступник - Київська об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області), в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.06.2016 р. на загальну суму 146085,96 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями 29217,19 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. по справі №820/5379/16 адміністративний позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 17.06.2016 року на загальну суму 146085,96 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями 29217,19 грн. у повному обсязі.

Відповідач, Київська об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийняті оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. по справі № 820/5379/16 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області в період з 16.05.2016 року по 27.05.2016 року була проведена документальна планова виїзна перевірка господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, про що було складено акт № 962/20-34-17-03-07/НОМЕР_1 від 03.06.2016 р. (а.с.16-38).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог п.п. 44.1, 44.6 ст.44, п.138.2 ст.138, п.п. 177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, а саме виявлено завищення валових витрат з січня 2013 р. по грудень 2015 року у сумі 116868,77 грн. (без ПДВ).

На підставі акту перевірки відповідачем 17 червня 2016 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № на загальну суму 146085,96 грн. (а.с. 15).

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем висновків щодо встановлення завищення валових витрат з січня 2013 р. по грудень 2015 р. у сумі 116868,77 грн., в зв'язку з чим податкове повідомлення - рішення № від 17.06.2016 р. підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

У відповідності до ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 178.3 ст.178 Податкового кодексу України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування. У разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому цього пункту.

Відповідно пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь- яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з положеннями підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку... Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України). Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст.138 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 138.8 ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку (пп.138.8.1 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Під час перевірки позивача, встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу у загальному розмірі 638605,36 грн., в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб у розмірі 116868,77 грн.

З матеріалів справи встановлено, що основним видом діяльності позивача є виготовлення паперових мішків. Для здійснення такої діяльності позивач придбавав необхідні матеріали, такі як папір та фарба, первинні документи на придбання яких надавалися під час перевірки, а саме накладні та виписки банку щодо оплати цих матеріалів. Вказані матеріали, а саме папір та фарба використовувалися позивачем для виготовлення необхідної продукції (мішків) та її подальшої реалізації, про що свідчать залучені до матеріалів справи копії видаткових накладних.

До того ж, під кожне замовлення на реалізацію продукції (готових паперових мішків) позивачем складалася калькуляція, які містяться в матеріалах справи, у якій зазначалися номер та дата накладної, до якої складено відповідну калькуляцію, найменування покупця, найменування продукції, яка підлягає реалізації, її кількість, перелік матеріалів та їх кількість, які були використані в процесі виробництва продукції, номер та дата накладної, по якій було придбано матеріал та його постачальника. Таким чином, дані калькуляції у повній мірі деталізують процес (ланцюг) придбання матеріалів, які в подальшому використовувалися для виготовлення продукції, яка підлягала реалізації та разом з первинними документами (накладними, банківськими виписками) також слугували обґрунтованою підставою для формування позивачем об'єму витрат у 2013-2015 роках.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, з аналізу вище наведеного та аналізу наданих до суду письмових доказів можна зробити висновок, що придбання необхідних матеріалів було спрямовано на основну діяльність позивача - виготовлення паперових мішків та подальшу їх реалізацію. А тому, витрати позивача за 2013-2015 роки, одночасно підтверджені необхідними первинними документами та спрямовані на одержання економічного ефекту, що стало підставою для правомірного формування позивачем витрат за вказаний період.

В акті перевірки та в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що під час перевірки не надано первинних документів щодо подальшої реалізації листів паперу, фарби або використання їх у господарській діяльності. При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач не зазначає, які конкретно документи позивач мав надати для підтвердження використання у своїй господарській діяльності паперу та фарби, не вказує посилання на нормативно-правовий акт, який зобов'язує складати такі документи фізичній особі-підприємцю, оскільки фізична особа-підприємець згідно діючого податкового законодавства звільнена від ведення бухгалтерського обліку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно п. 4 розділу III Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами від 20.08.2015 р. № 727 встановлено, що у акті перевірки має бути зазначено, що у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії (його законного представника), та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки.

Проте, в акті перевірки №962/20-34-17-03-07/НОМЕР_1 від 03.06.2016 року відсутні записи про складення актів про відмову у наданні документів.

Колегія суддів встановила, що всі документи, пов'язані із предметом перевірки за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, надавалися на перевірку, що підтверджується безпосередньо актом перевірки.

Таким чином, висновок відповідача про відсутність первинних документів із зазначенням лише статті Податкового кодексу України не є обґрунтованим та не відповідає дійсним обставинам справи.

Враховуючи викладене, оскільки висновки акту перевірки, які стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення, про порушення позивачем п.п. 44.1, 44.6 ст.44, п. 138.2 ст. 138, п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України є неправомірними та такими, що не відповідають фактичним обставинам, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків податкового органу щодо завищення позивачем валових витрат з січня 2013 р. по грудень 2015 року, а тому суд першої інстанції правомірно скасував податкове повідомлення-рішення від 17.06.2016 р. № .

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності свого рішення.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. по справі № 820/5379/16 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, , 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. по справі № 820/5379/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 28.02.2017 р.