Справа № 2-а-2915/11
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

24.02.2011 Справа № 2-а-2915/2011 р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2011 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі: судді - Тихонової Н.С., при секретарі - Бреженюк Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2011 р. ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом. Просив скасувати рішення відповідача № 37 від 12.01.2011 року в частині відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язати відповідача на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призначити йому пенсію за вислугу років з 04.01.2011 року.

Свої вимоги мотивував тим, що стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах складає 15 років 10 місяців 9 днів, а стаж, який підлягає зарахуванню до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», становить понад 9 років (з 01.08.1985 року по 08.02.1995 рік), тобто загальний стаж, який надає право для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 закону України «Про прокуратуру» становить більш ніж 25 років.

Позивач в судове засідання не з`явився, відповідно до заяви, просив розглянути справу за його відсутності, підтримав заявлені вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб`єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається в справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши повідомлені позивачем докази, суд встановив наступне.

04.01.2011 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Згідно із послужним списком позивача, загальний стаж його роботи становить 25 років 3 місяці 5 днів, а саме:

З 01.08.1985 року по 07.07.1989 рік ОСОБА_1 навчався у Мінському Вищому військовому училищі;

З 04.09.1989 рік по 23.02.1995 рік - служба у військових частина;

З 23.02.1995 року по 28.12.1995 рік - робота на посаді старшого слідчого у військовій прокуратурі Миколаївського гарнізону;

З 29.12.1995 року по 20.06.1996 року - робота на посаді військового прокурора у військовій прокуратурі Миколаївського гарнізону;

З 21.06.1996 року по 30.05.1997 року - робота на посаді старшого помічника військового прокурора у військовій прокуратурі Миколаївського гарнізону;

З 31.05.1997 року по 23.03.1999 рік - робота на посаді заступника військового прокурора - начальника слідчої частини у військовій прокуратурі Миколаївського гарнізону;

З 24.03.1999 рік по 06.06.2000 рік - робота на посаді старшого помічника - начальника слідчої частини у військовій прокуратурі Миколаївського гарнізону Південного регіону України;

З 07.06.2000 року по 27.04.2001 рік - робота на посаді заступника військового прокурора у військовій прокуратурі Миколаївського гарнізону Південного регіону України;

З 28.04.2001 року по 13.07.2001 рік - робота на посаді прокурора відділу у військовій прокуратурі південного регіону;

З 14.07.2001 року по 25.04.2002 рік - робота на посаді військового прокурора гарнізону у військовій прокуратурі Херсонського гарнізону Південного регіону України;

З 26.04.2002 року по 31.12.2010 року - робота на посаді військового прокурора гарнізону у військовій прокуратурі Миколаївського гарнізону Південного регіону.

Рішенням комісії з пенсійних питань при Управлінні Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва № 37 від 12.01.2011 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого зараховується до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, лише 15 років 10 місяців 9 днів, а саме - на посаді слідчого 2 роки 21 день та на посаді прокурора 13 років 9 місяців 18 днів із загального трудового стажу позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Згідно ч. 5 названої статті Закону до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Як встановлено матеріалами справи, позивач дійсно проходив службу на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури у період, який визнає відповідач. Крім того, ОСОБА_1 з 01 серпня 1985 року по 23 лютого 1995 року проходив військову службу у збройних силах, в тому числі : з 01 серпня 1985 року по 07 липня 1989 року - курсантом вищого військово-учбового закладу; з 08 липня 1989 року по 04 вересня 1989 року військова служба під впорядкуванням Головнокомандуючого західної групи військ; з 04 вересня 1989 року по 26 липня 1990 року - військова служба на посаді заступника командира мотострілецької роти по політичній частині в/ч НОМЕР_1 ; з 26 липня 1990 року по 04 березня 1991 року військова служба на посаді заступника командира мотострілецької роти по політичній частині в/ч НОМЕР_2 ; з 04 березня 1991 року по 08 серпня 1991 року - військова служба на посаді заступника командира мотострілецької роти військово-політичної роботі в/ч 60636; з 08 серпня 1991 року по 23 червня 1992 року - військова служба на посаді заступника командира роти матеріального забезпечення по військово - політичній роботі в/ч 58973; з 23 червня 1992 року по 13 вересня 1992 року - військова служба на посаді офіцера по правовій роботі в/ч НОМЕР_3 ; з 13 вересня 1992 року по 10 січня 1993 року - військова службі під впорядкування Міністерства оборони України; з 10 січня 1993 року по 16 січня 1995 року - військова служба на посаді офіцера соціально-психологічної служби в/ч 75531; з 15 січня 1995 року по 08 лютого 1995 року під впорядкуванням Генерального прокурора України. При цьому в період з 01 березня 1994 року по 08 лютого 1995 року виконував роботу на посаді слідчого військової прокуратури гарнізону.

Законодавство колишнього ССР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу.

Зокрема, Законом СРСР від 12 липня 1967 року «Про загальний військовий обов`язок» і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.

Постановою Верховної ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» ( в редакції Закону від 25 березня 1992 року) навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» ( в редакції Закону від 20 грудня 1991 року) час перебування громадян на військовій службі зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Наведені норми законодавства діяли протягом усього зазначеного вище періоду проходження позивачем військової службі у Збройних Силах до п переводу на посаду слідчого військової прокуратури. При цьому положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 26 листопада 1993 року, що діяла на час переводу ОСОБА_2 для подальшої служби в органи прокуратури України, не містила будь-яких заборон та застережень щодо можливості зарахування усього строку попередньої військової служби позивача до стажу роботи прокурорсько - слідчого працівника, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі названої статті Закону.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що на момент переводу для подальшого проходження служби на посаду слідчого військової прокуратури, тобто на 23 лютого 1995 року, ОСОБА_1 відповідно до положень чинного на той час законодавства України мав право на зарахування усього строку військової служби до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, передбачену ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Проте, протягом 1999-2001 років, тобто після переводу позивача для подальшого проходження служби до органів військової прокуратури, до чинного законодавства України було внесено ряд змін, які істотно звузили зміст та обсяг права останнього на зарахування часу проходження військової служби у Збройних Силах до стажу роботи за новою спеціальністю прокурорсько-слідчого працівника, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Так, Законом України від 18 червня 1999 року № 766-ХІ Закон України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» викладено в новій редакції. Згідно якої зі статті 25 виключено норму, якою було передбачено зарахування курсантам періоду навчання у військово-навчальних закладах як строкової військової служби.

Законом України від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ статтю 50-1 Закону України «Про прокуратуру» викладено в новій редакції, яка передбачає вичерпний перелік державних органів та посад, час роботи на яких включається до 20-ти річного стажу роботи, що дає право прокурорським працівникам, переліченим у статті 56 цього ж Закону, на пенсію за вислугою років. Згідно з цією редакцією статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до зазначеного стажу включається лише строкова військова служба.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно - правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1 рп/99 вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, відповідно до ст. 46-1 Закону України «Про прокуратуру» військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції Закону від 04 квітня 2006 року), а також ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону від 03 листопада 2006 року) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також стажу державної служби.

При цьому, як зазначається у преамбулі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цей Закону відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального та правового захисту. Наведене обумовлює пріоритетність застосування положень цього Закону перед нормами інших законодавчих актів, в тому числі і ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які стосуються соціального і правового захисту військовослужбовців, але не відповідають або суперечать йому.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 159, 161, 162, 163 КАС України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення комісії з пенсійних питань при Управлінні Пенсійного Фонду України в Центральному районі м. Миколаєва № 37 від 12.01.2011 року про відмову в задоволенні заяви від 04.01.2011 року про призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років передбачену ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», з 04 січня 2011 року, з урахуванням часу проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України в період з 01 серпня 1985 року по 23 лютого 1995 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: