Справа № 820/4982/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 р. Справа № 820/4982/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кезлі М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016р. по справі №820/4982/16

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, звернулися до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, я кому просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області від 01.04.2016р., яким скасовано рішення УМВС України в Харківській області про набуття ОСОБА_2 та ОСОБА_1 громадянства України;

- судові витрати покласти на відповідача по справі.

В обґрунтування позовних вимог вказали, що 29.11.2004 року заступником начальника ВГІРФО УМВСУ в Харківській області позивачу ОСОБА_2 видано довідку № 45097 про реєстрацію особи громадянином України на підставі статті 8 Закону України "Про громадянство України" та дітям позивача - ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Вподальшому, Київським МВРВ ХМУ УМВС України в Харківській області 09.01.2005 року ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України НОМЕР_1. Також, 07.11.2006 року паспорт громадянина України отримав син позивача - ОСОБА_1, НОМЕР_2, виданий МВМ Київського РВ ГУМВС України в Харківській області. 28.07.2016 року на адресу позивача надійшов лист з ГУ ДМС України в Харківській області від 05.04.2016 року № 03/2-5617 в якому вказано, що рішенням від 01.04.2016 року скасовано попереднє рішення УМВС України в Харківській області про набуття громадянства України. Позивачі, не погоджуючись із законністю та правомірністю оскаржуваного рішення, звернулись до суду із даним позовом.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивачі, не погодившись із судовим рішенням, подали апеляційну скарги, в якій просять скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилаються на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, вважають, що висновки суду першої інстанції є безпідставними, такими що не ґрунтуються на належних та допустимих доказах у справі, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи,

Вважають, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Відповідач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скагу без задоволення.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 15.11.2004 року ОСОБА_2 звернувся до Управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням (а.с. 36-38).

До заяви, серед інших документів, були надані копія свідоцтва про народження позивача ОСОБА_2, в якому його матір'ю зазначена громадянка ОСОБА_4; копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, якій після укладення шлюбу було присвоєне прізвище ОСОБА_4 (а.с. 39-40). Також додано копію паспорта ОСОБА_4, НОМЕР_3 виданий 20.02.1997 р. Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області (а.с. 42-43).

29.11.2004 року УМВС України в Харківській області прийнято рішення про набуття позивачем ОСОБА_2 та його дітьми: сином ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянства України (а.с.38).

Також 29.11.2004 року заступником начальника ВГІРФО УМВСУ в Харківській області, позивачу ОСОБА_2 видана довідка № 45097 про реєстрацію особи громадянином України на підставі ст. 8 Закону України"Про громадянство України" (а.с.16). Разом з позивачем ОСОБА_2 громадянство набули його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

На адресу позивача ОСОБА_2 надійшов лист з ГУДМС України в Харківській області від 05.04.2016 року № 03/2-5617, в якому вказано, що 01.04.2016 рішенням ГУДМС України в Харківській області скасовано попереднє рішення УМВС України в Харківській області про набуття ОСОБА_2 з його дітьми: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянства України (а.с.17).

Позивачі, не погоджуючись із правомірністю прийняття вказаного рішення про скасування попереднього рішення про набуття громадянства, звернулись до суду із даним позовом.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугували висновки відповідача про те, що позивач ОСОБА_2, звертаючись з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, подав свідомо неправдиві відомості щодо матері - ОСОБА_4. Підставою для вказаних висновків слугувала надана на ім'я начальника ГУДМС України в Харківській області заява ОСОБА_4 від 24.03.2016 р., в якій вказано, що ОСОБА_2 є сином двоюрідного брата її чоловіка, ОСОБА_6 (а.с.41).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої виходив з того, що позивачами не надано жодних доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України "Про громадянство України".

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про громадянство України", громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.

Порядок набуття громадянства України за територіальним походженням встановлений статтею 8 Закону України "Про громадянство України".

Згідно вищенаведеної статті Закону (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), особа, яка сама або хоча б один з її батьків, дід чи баба, повнорідні брат чи сестра народилися або постійно проживали до 16 липня 1990 року на території, яка стала територією України відповідно до статті 5 Закону України "Про правонаступництво України", а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, що взяв зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її діти реєструються громадянами України.

Особи, зазначені у частині першій цієї статті, які є іноземцями, мають припинити іноземне громадянство і подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до органу, що здійснив реєстрацію, протягом року з моменту реєстрації її громадянином України. Якщо особи, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, або їм надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов'язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави.

З метою організації виконання Закону України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001р. №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215), який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до положень п.п. 3, 4, 5 Порядку № 215 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), заява з питань громадянства складається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником.

Заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні, - до районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України за місцем проживання особи.

Заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто.

Відповідно до п. 25 Порядку № 215 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 16 липня 1990 року на територіях, зазначених у абзаці першому пункту 22 цього Порядку (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 22 цього Порядку (зокрема, заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням; дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм); зобов'язання припинити іноземне громадянство), а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника до 16 липня 1990 року на територіях, зазначених у абзаці першому пункту 22 цього Порядку; б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника з батьком чи матір'ю.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що відомості, які зазначаються в заяві про набуття особою громадянства України, заповнюються на підставі поданих заявником передбачених Порядком документів, які підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов'язує належність особи до громадянства України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось під час судового розгляду представником відповідача, позивач ОСОБА_2, звертаючись 15.11.2004 року до Управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, на підтвердження факту родинних відносин із матір'ю - ОСОБА_4 та факту постійного її проживання на території, яка стала територією України, надав відповідні документи, зокрема, копію свідоцтва про народження та копію паспорта матері (а.с. 39, 42-43). Разом із заявою позивачем ОСОБА_2 15.11.2004 року надано до органів ГУМВС України в Харківській області зобов'язання про припинення іноземного громадянства, а саме громадянства Грузії (а.с. 136). Також 18.12.2004 року, тобто після прийняття рішення від 29.11.2004 року про набуття ОСОБА_2 та його дітьми громадянства України, ним подано Декларацію про відмову від іноземного громадянства (а.с. 148).

У відповідності до п.п. 76-79 Порядку № 215 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), органи внутрішніх справ приймають рішення про оформлення набуття громадянства України, зокрема, за територіальним походженням.

Районне, районне у місті, міське управління або відділ МВС України, до якого подано документи щодо оформлення набуття громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, районне, районне у місті, міське управління або відділ МВС України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, начальник районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Подані заявником документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління МВС України в області, місті Севастополі.

Головне управління МВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління МВС України в області, місті Севастополі перевіряє відповідність оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов'язує набуття особою громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України, до якого документи були подані заявником. Районне, районне у місті, міське управління або відділ МВС України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, начальник районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов'язує набуття особою громадянства України, а стосовно поновлення особи у громадянстві України також відсутні передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України не допускається, начальник головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління МВС України в області, місті Севастополі або його заступник приймає рішення про оформлення набуття особою громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов'язує набуття особою громадянства України, або стосовно поновлення особи у громадянстві України також будуть встановлені передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України не допускається, начальник головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління МВС України в області, місті Севастополі або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України.

Рішення про оформлення набуття особою громадянства України або про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України не пізніш як у тримісячний строк з дня надходження документів надсилається до районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України, до якого документи були подані заявником. Районне, районне у місті, міське управління або відділ МВС України, до якого документи були подані заявником, не пізніш як у тижневий строк з дня надходження відповідного рішення повідомляє про нього заявника у письмовій формі. У разі прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України заявникові у письмовій формі повідомляються причини відмови.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що обов'язковою передумовою прийняття компетентним органом відповідного рішення про оформлення набуття особою громадянства України є перевірка відповідності оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов'язує набуття особою громадянства України.

Таким чином, приймаючи 29.11.2004 року рішення про набуття позивачем ОСОБА_2 та його дітьми: сином ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянства України, УМВС України в Харківській області була перевірена відповідність оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов'язує набуття особою громадянства України.

В свою чергу, згідно п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про громадянство України" (в редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо скасування в межах повноважень прийнятих рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону.

Рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України (ст. 21 Закону України "Про громадянство України").

Інших підстав, які б давали можливість суб'єкту владних повноважень скасувати прийняте рішення про оформлення набуття громадянства України діючим Законодавством не передбачено.

Як зазначив під час апеляційного розгляду справи представник відповідача, фактичною підставою для перевірки правомірності набуття позивачами громадянства України, слугував факт звернення 20.01.2016 року доньки позивача - ОСОБА_3, до Київського РВ в м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області з питання документування паспортом України у вигляді ID картки, яка надала довідку про реєстрацію особи громадянином України разом з батьком - ОСОБА_2.

На виконання наказу ДМС України від 05.01.2016 року № 4 "Про затвердження інформаційних і технологічних карток для оформлення паспорта громадянина України у формі картки", начальник Київського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України, 22.01.2016 р. звернувся з листом на ім'я начальника ГУ ДМС України в Харківській області з проханням підтвердити видачу довідки (а.с.159).

28.01.2016 року на ім'я начальника Київського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області направлено лист, в якому повідомляється, що на виконання наказу ДМС України від 05.01.2016 року №4 відділом громадянства перевіряються підстави оформлення громадянства України ОСОБА_2, що є батьком ОСОБА_3, та викладено прохання запросити ОСОБА_2 до ГУ ДМС України в Харківській області (а.с.160).

Згідно відповіді начальника Київського РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області громадянку ОСОБА_3 було неодноразово проінформовано в телефонному режимі про необхідність запрошення її батька, на що було отримано категоричну відмову (а.с.161).

10.03.2016 року на ім'я ОСОБА_4 направлено лист з проханням з'явитись до ГУ ДМС України в Харківській області (а.с. 150).

24.03.2016 року ОСОБА_4 надала заяву, в якій зазначила, що ОСОБА_2 є її родичем та є сином двоюрідного брата її чоловіка (а.с. 151).

Зазначена заява стала підставою для прийняття рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 01.04.2016 року про скасування рішення УМВС України в Харківській області від 29.11.2004 р. про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України" громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з дітьми: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 152-153).

Перевіряючи правомірність вказаних висновків відповідача, які слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення про скасування попереднього рішення про надання громадянства України, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до п. 88 Порядку № 215 (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону органами міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи:

а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України;

б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п'ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п'ятої статті 9 Закону; частина п'ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону).

Тобто, необхідною та обов'язковою умовою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, відповідно до статті 21 Закону України "Про громадянство України", є встановлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Вказані обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, зокрема, про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Однак, відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду, не надано жодного документа, який би підтверджував, що подані особою до заяви про набуття громадянства документи є фальшивими або містять неправдиві відомості.

Як встановлено під час розгляду справи та не заперечувалось у судовому засіданні представником відповідача, єдиною підставою, що була покладена в основу висновків відповідача про подання позивачем свідомо неправдивих відомостей щодо родинних відносин з особою, яка народилася або постійно проживала на території України до 24.08.1991 року, слугувала заява громадянки ОСОБА_4 від 24.03.2016 р. на ім'я начальника ГУДМС України в Харківській області, в якій зазначено, що ОСОБА_2 дійсно є її родичем та сином двоюрідного брата її чоловіка-ОСОБА_6.

Колегія суддів дійшла висновку, що така заява не може слугувати документом, який би спростовував інформацію, що міститься в свідоцтві про народження ОСОБА_2, оскільки законодавством чітко визначено, що факт родинних відносин встановлюється на підставі документа, а тому, спростування такого факту повинно бути підтверджено відповідним документом, який би свідчив про наявність невідповідних даних, або його фальшивості.

Відповідачем під час судового розгляду справи не було надано доказів на підтвердження факту звернення із відповідними запитами до компетентних органів з приводу перевірки правомірності вказаних у свідоцтві даних, як і не надано доказів призначення та проведення експертизи з приводу встановлення автентичності наданих позивачем під час звернення із заявою про отримання громадянства документів.

Частиною 4 статті 70 КАС України передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Доказів того, що для оформлення набуття громадянства заявник подав фальшиві документи, в тому числі обвинувального вироку відносно позивача, або особи, яка складала зазначене свідоцтво про народження, яким би була встановлена вина у службовому підробленні та поданні свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів відповідачем до суду не надано.

Представник відповідача під час апеляційного розгляду справи також підтвердив відсутність відповідних кримінальних проваджень за фактом подання позивачем свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано належного правового обґрунтування наявності у ГУ ДМС України у Харківській області встановленого Законом права на отримання від громадянки ОСОБА_4 пояснень з приводу наявності родинних зв'язків із позивачами, як і підстав для призначення перевірки підстав набуття позивачами громадянства України.

Також відповідач, проводячи перевірку правомірності набуття громадянства України та приймаючи оскаржуване рішення про його скасування, не вчинив жодних дій щодо отримання пояснень саме у позивачів, тобто осіб, права, свободи та інтереси яких безпосередньо зачіпаються оскаржуваним рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно статті 4 Європейської конвенції про громадянство вчинену 06.11.1997 року у м.Страсбурзі та підписану від імені України 01.07.2003 року у м.Страсбурзі, яка ратифікована із застереженням та заявою Законом України N 163-V від 20.09.2006р. (далі - Конвенція), закріплено, що правила кожної держави-учасниці, які стосуються громадянства, ґрунтуються на таких принципах: a) кожна особа має право на громадянство; b) безгромадянства слід уникати; c) жодна особа не може бути безпідставно позбавлена громадянства; d) ні укладення шлюбу, ні розірвання шлюбу між громадянином держави-учасниці та особою, яка має громадянство іншої держави, ні зміна громадянства одним із подружжя під час перебування у шлюбі не впливають автоматично на громадянство другого з подружжя.

Кожна держава-учасниця керується принципом заборони дискримінації своїх громадян незалежно від того, чи вони є громадянами за народженням, чи набули свого громадянства пізніше (ст. 5 Конвенції).

Статтею 7 Конвенції передбачено, що держава-учасниця не може передбачати у своєму внутрішньодержавному праві втрату її громадянства ex lege або на ініціативу самої держави-учасниці, за винятком таких випадків: a) добровільне набуття іншого громадянства; b) набуття громадянства держави-учасниці внаслідок шахрайських дій, подання неправдивих відомостей або приховування будь-якого суттєвого факту, що має відношення до заявника; c) добровільна служба в іноземному військовому формуванні; d) поведінка, яка серйозно зашкоджує життєво важливим інтересам держави-учасниці; e) відсутність справжнього зв'язку між державою-учасницею та її громадянином, який постійно проживає за кордоном; f) якщо під час неповноліття дитини встановлено, що визначені у внутрішньодержавному праві умови, які дозволили їй набути ex lege громадянства держави-учасниці, більше не виконуються; g) усиновлення дитини, якщо дитина набуває іноземного громадянства або має іноземне громадянство одного чи обох усиновителів.

Держава-учасниця може передбачати втрату її громадянства для дітей, батьки яких втратили громадянство цієї держави, за винятком випадків, що охоплюються підпунктами "c" та "d" пункту 1. Однак діти не втрачають громадянство цієї держави, якщо один із їхніх батьків залишається громадянином цієї держави.

Держава-учасниця не може передбачати у своєму внутрішньодержавному праві втрату її громадянства згідно з пунктами 1 і 2 цієї статті, якщо відповідна особа стане внаслідок цього особою без громадянства, за винятком випадків, зазначених у підпункті "b" пункту 1 цієї статті.

Статтею 11 Конвенції визначено, що кожна держава-учасниця забезпечує, щоб рішення стосовно набуття, збереження, втрати, поновлення чи засвідчення її громадянства були умотивовано викладені у письмовій формі.

Кожна держава-учасниця забезпечує, щоб рішення стосовно набуття, збереження, втрати, поновлення чи засвідчення її громадянства могли переглядатися в адміністративному чи судовому порядку відповідно до її внутрішньодержавного права (ст. 12 Конвенції).

На підставі викладеного та враховуючи, що позивачі по справі є громадянами України, доказів наявності громадянства іншої держави матеріали справи не містять та відповідачем таких не надано, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваним рішенням суб'єкта владних повноважень позивачів фактично позбавлено громадянства України, що має наслідком віднесення їх до осіб без громадянства, що порушує принципи національного законодавства та міжнародно-правових актів, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, скасовуючи 01.04.2016 року рішення УМВС України в Харківській області від 29.11.2004 року про набуття ОСОБА_2 з його дітьми: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянства України, безпідставно, без жодної перевірки прийняв в якості належного та допустимого доказу наявності факту подання свідомо неправдивих даних щодо родинних відносин з особою, яка народилася або постійно проживала на території України до 16.07.1990 року, а саме - заяву громадянки ОСОБА_4 від 24.03.2016 року, за відсутності інших документів, які б підтверджували вказані висновки.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення.

Натомість позивачі, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довели обставини, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ГУ ДМС є протиправним, а тому підлягає скасуванню у судовому порядку.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, серед іншого, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016р. по справі №820/4982/16 не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч. 2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

З приводу розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що судовим рішенням задоволено апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь позивачів сплаченої ними суми судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016р. по справі №820/4982/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області від 01.04.2016 року, яким скасовано рішення УМВС України в Харківській області від 29.11.2004 року про набуття громадянства України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Римарська, 24, м.Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_4) витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 33 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Римарська, 24, м.Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_5) витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 33 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений 27.02.2017 р.