Справа № 820/6408/16
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р.Справа № 820/6408/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бартош Н.С. , Бершова Г.Є. ,

за участю секретаря судового засідання - Ружинської К. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2016р. по справі № 820/6408/16

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі десятимісячних заробітних плат, нарахованих за останньою посадою, у відповідності до частини першої статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів " від 07.07.2010 року №2453-//І, у зв'язку з прийняттям відставки.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 13.12.2016 року відмовив у задоволенні позову.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначає, що має право на нарахування та виплату допомоги у розмірі десятимісячних заробітних плат, нарахованих за останньою посадою, у відповідності до ч. 1 ст. 136 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453- УІ, у зв'язку з прийняттям відставки.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 23.02.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 працювала на посаді судді Чугуївського міського суду Харківської області з 26.08.1985 року (наказ начальника відділу юстиції Харківського облвиконкому №02-7/81 від 26.08.1985 року) по час відрахування зі штату суду з 07.10.2016 року на підставі постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VIII (наказ голови суду від 06.10.2016 року №02-05/92) (а.с.9, 12-14).

Позивач звернулася до начальника Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області із заявою від 07.10.2016 року, в якій зазначила, що наказом голови Чугуївського міського суду Харківської області від 06.10.2016 року №02-05/92 не вказано про виплату належної їй допомоги, у зв'язку з чим позивач просила нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу (а.с.10).

Відповідно до листа ТУ ДСА України в Харківській області № 06-16/4240/16 від 19.10.2016 року позивача повідомлено про те, що законодавчих підстав для нарахування їй вихідної допомоги немає (а.с.11).

Не погоджуючись з позицією відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право на відставку позивачем реалізоване під час дії Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №2436-VI від 07.07.2010 року в редакції, чинній на 22.09.2016 року, приписами якого не передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, то відсутні правові підстави для її виплати.

Колегія суддів погоджується із таким висновком з наступних підстав.

Згідно зі статтею 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (чинний в редакції Закону № 192-VIII від 12.02.2015 року, зі змінами; далі - Закон № 2453-VI) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною 1 статті 136 цього Закону було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Водночас Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII (далі - Закон №1166-VII), внесено зміни до Закону №2453-VI та виключено статтю 136 Закону (пункт 28 розділу ІІ №1166-VII), яка передбачала права судді на отримання вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку. Згідно з Прикінцевими положеннями Закону №1166-VII зміни, передбачені розділом II, набирають чинності з 01 квітня 2014 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними у встановленому порядку не визнавались.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, питання щодо звільнення позивача розглянуто Верховною Радою України 22.09.2016 року (постанова №1600 - VIII "Про звільнення суддів").

Таким чином, на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, а тому в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Крім того, у рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для задоволення позову, доводи апеляційної скарги наведених висновків суду не заперечують.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши постанову суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2016р. по справі № 820/6408/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бартош Н.С. Бершов Г.Є.
Повний текст ухвали виготовлений 28.02.2017 р.