Справа № 806/2774/16
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м.Житомир справа № 806/2774/16

категорія 9.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

секретар судового засідання Климчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.09.2016 р.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що перевірка була проведена податковим органом без законної підстави, оскільки не було встановлено інформацію, яка б свідчила про порушення позивачем податкового законодавства, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято після спливу строків, визначених ПК України.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали і просили задовольнити, з підстав наведених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на мотиви письмових заперечень.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління Державноїї фіскальної служби у Житомирській області проведено фактичну перевірку додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, паливом, а саме фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем фактичного провадження платником податків діяльності:АДРЕСА_1 Житомирська область, за результатми якої складено акт №283/40/НОМЕР_1 від 18.08.2016 р.

Вказаним актом зафіксовано порушення позивачем п.12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року №265/95-ВР (далі - Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"), в частині введення не в повному обсязі обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

За результати розгляду акту перевірки №283/40/НОМЕР_1 від 18.08.2016 р., 08.09.2016 року Коростенською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних санкціїй за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів у сумі 71736,92 грн.

Вважаючи перевірку незаконною, а прийняте за її наслідками податкове повідомлення-рішення - протиправним, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п. 75.1.3. п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Так, абзацами 1, 2 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Встановлено, що фактична перевірка проведена працівниками Головного управління ДФС у Житомирській області на підставі направлень від 09.08.2016 р. №1023, №1024 які 10.08.2016 об 14:35 пред`явлені під розписки позивачу (а.с. 13,14).

Згідно розписок на вказаних направленнях, позивачеві вручено наказ про проведення фактичної перевірки № 746 від 09.08.2016р., що підтверджується підписом останньої.

Доказів оскарження вказаного наказу ФОП ОСОБА_1 суду не надано.

Також, п.86.7 ст.86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акту.

З матеріалів справи вбачається, що заперечення на акт перевірки позивачем також не подавалися.

З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи позивача про незаконність проведеної перевірки.

Встановлені у ході судового розгляду справи обставини та досліджені матеріали справи свідчать на користь висновку, що контролюючим органом проведено фактичну перевірку діяльності позивача на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо перевірки податкового повідомлення-рішення на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Так, актом перевірки зафіксовано, що ФОП ОСОБА_1 під час перевірки не надано накладні на алкогольні напої, які зберігалися для реалізації в магазині за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 32866,66 грн. та тютюнові вироби на загальну суму 3001,80 грн. згідно опису №1, №2, чим порушено пункт 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в частині неведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

У ході судового розгляду справи зясовано, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування.

Відповідно до вимог пункту 12 частини першої статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Із наведеного слідує, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 частини першої статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Разом з тим, положення Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказують на обов'язок суб'єктів господарювання на ведення такого обліку.

Порядок обліку товарних запасів на законодавчому рівні встановлено виключно для юридичних осіб, оскільки, відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Отже, на фізичну особу, зареєстровану у встановленому законом порядку фізичною особою-підприємцем, поширюються правила ведення бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Згідно пунктів 1, 2 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 N 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за N 1686/24218, відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді.

При цьому, до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, належать документи щодо походження (руху) товару, наприклад: накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні тощо.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

В описі алкогольних напоїв та тютюнових виробів, контролюючим органом констатовано відсутність документів на отримання вище переліченого товару (а.с. 16-17).

Окрім іншого, в матеріалах справи знаходяться письмові пояснення ФОП ОСОБА_1 від 18.08.2016 р. в яких вказано, що накладні на алкогольні напої та тютюнові вироби відсутні, у зв"язку з їх втратою.

Щодо доводів позивача про порушення вдповідачем строків прийняття податкового повідомлення-рішення слід відмітити слідуюче.

Відповідно до п.86.8. ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Враховуючи, що матеріали фактичної перевірки відповідачем отримані 25.08.2016 р., про що свідчить відмітка про отримання на супровідному листі, то податкове повідомлення-рішення прийняте 08.09.2016 року в межах строку встановленого ст.86 ПК України.

Встановлені у сукупності обставини свідчать про те, що у відповідача були правові підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення пункту 12 частини першої статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Коростенської ОДПІ від 08.09.2016р. № про застосування штрафних санкцій в сумі 41436,92 грн. відповідає критеріям правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, в контексті статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частина 2 статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно положень, закріплених у статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем надано достатньо аргументів та доказів, які свідчать, що оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень контролюючого органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх позовних вимог, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа

Повний текст постанови виготовлено: 27 лютого 2017 р.