Справа № 404/7744/16-а
Суддя: Павелко І. Л.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/7744/16-а
Номер провадження 2-а/404/136/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Павелко І.Л.

з секретарем - Клоченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за вислугу років , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за вислугу років, відповідно до якого просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській щодо припинення виплати позивачу пенсії за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01 червня 2015 року; зобов»язати Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області поновити з 01 червня 2015 року виплати пенсії за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в повному обсязі; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судові витрати у розмірі 552 гривні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з листопада 1992 року позивач отримує довічну пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

Призначення та виплата пенсії здійснювались відповідачем.

З квітня 2006 року позивач працює на посаді сільського голови Мар'янівської сільської ради, згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

3 1 квітня 2015 року виплату пенсії було припинено на підставі Закону України від 2.03.2015 року №213-//ІІІ (до ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" було внесено відповідні зміни), обмеження продовжено на підставі Закону України від 24.12.2015р. № 911- //ІІІ.

01 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача з приводу поновлення виплати моєї пенсії. Позивачу надано відповідь листом від 07.11.2016р. №981/03-02-19, що підстав для поновлення виплати пенсії немає.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В запереченнях поданих до суду, відповідач вказав, що головним управлінням виплата пенсії громадянину ОСОБА_1 тимчасово була припинена з 01.04.2015 року, відповідно до норм чинного законодавства, про що позивач мав можливість дізнатися при невиплаті пенсії ще у квітні 2015 року і в подальшому.

Крім того, зміни до законодавства щодо припинення виплати пенсії працюючим пенсіонерам, які займають посади державних службовців та в органах місцевого самоврядування є загальнодоступною інформацією, яка неодноразово повідомлялася в засобах масової інформації.

Разом з цим,відповідачем зазначено, що до суду позивач звернувся лише 15.11.2016 року, тобто з пропуском строку, для звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 99 КАСУ, тобто шестимісячний строк.

Також позивач перебуває на обліку в головному управлінні та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262- XII (далі - Закон № 2262).

В той же час, за інформацією з Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, громадянин ОСОБА_1 працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року № 2493-ПІ (далі - Закон № 2493), а саме, сільським головою Мар'янівської сільської ради Маловискіського райони Кіровоградської області.

Відповідно до ч.7 ст. 21 Закону № 2493 передбачено, що тимчасово в період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування, у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши пояснення сторін, приходить до висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з листопада 1992 року позивач отримує довічну пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

3 1 квітня 2015 року виплату пенсії було припинено на підставі Закону України від 2.03.2015 року №213-//ІІІ (до ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" було внесено відповідні зміни), обмеження продовжено на підставі Закону України від 24.12.2015р. № 911- //ІІІ.

01 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача з приводу поновлення виплати моєї пенсії. Позивачу надано відповідь листом від 07.11.2016р. №981/03-02-19, що підстав для поновлення виплати пенсії немає.

Відповідно до п.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з п. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Зокрема, відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, відповідно до ст.ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 2.03.2015р. №213-4/111, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Таким чином, з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2013 року № 21-948а16.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Згідно з ч.2 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, громадянин ОСОБА_1 працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року № 2493-ПІ (далі - Закон № 2493), а саме, сільським головою Мар'янівської сільської ради Маловискіського райони Кіровоградської області.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-УШ (далі - Закон № 213), який набрав чинного з 01.04.2015 року, було внесено зміни до Закону № 2493.

Частиною 7 ст. 21 Закону № 2493 передбачено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Таким чином, позивач, в розумінні Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є посадовою особою місцевого самоврядування, адже працює на посаді сільського голови, а тому на громадянина ОСОБА_1 розповсюджується дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», який є спеціальним у даних правовідносинах.

Разом з цим, з 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-УШ.

Відповідно до пункту 19 Розділу І Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-УШ , четверте речення частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період по 31 грудня 2017 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист") у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність".

Враховуючи норми вищевказаного закону, позивачу поновлено виплату пенсії з 01.01.2017 року, згідно норм даного закону, в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, що складає 1 870,50 грн..

Судом встановлено, що відмовляючи позивачу в перерахунку її пенсії, відповідач діяв правомірно, прав позивача не порушував.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача, необхідність відмовити в задоволенні позову, а судові витрати у відповідності до ст. 94 КАС України покласти на позивача по фактично понесеним затратам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 41, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 122, 159, 163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-УШ, Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області про визнання бездіяльності Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області неправомірною у поновленні виплаті пенсії за вислугу років, призначеної у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 01.06.2015 року, зобов'язання здійснити виплату пенсії за вислугу років з 01.06.2015 року в повному обсязі, стягнення судових витрат - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду, апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Кіровограда, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда І. Л. Павелко