Справа № 363/3520/16-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 363/3520/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Чіркова Г.Є.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника відповідача-1 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління державної казначейської служби у Київській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо проведеного перерахунку і виплати пенсії з 01 грудня 2015 року без урахування збільшення пенсії згідно п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1381 - протиправними;

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо припинення виплати з 01 грудня 2015 року додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, протиправними;

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо утримання та неповернення за період з 01 грудня 2015 року по 01 липня 2016 року з пенсії, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати, 15% податку та 1,5% військового збору - протиправними;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок і виплату зайво утриманих в період з 01 грудня 2015 року по 01 липня 2016 року 15% податку з пенсії, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати, та 1,5% військового збору;

- зобов'язати відповідача поновити з 01 грудня 2015 року виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок і виплату з 01 грудня 2015 року пенсії із урахуванням збільшення пенсії передбаченого п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення»;

- стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління державної казначейської служби у Київській області на мою користь завдану моральну шкоду в сумі 10 тисяч гривень.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року позов задоволено частково:

- визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо проведеного перерахунку і виплати пенсії ОСОБА_2 з 26 листопада 2015 року без врахування збільшення пенсії згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» та дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо припинення виплати ОСОБА_2 з 26 листопада 2015 року додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі потерпілій від аварії на ЧАЕС 1 категорії інваліду 2 групи - протиправними;

- зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області провести перерахунок з 26 листопада 2015 року та виплачувати в подальшому ОСОБА_2 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі потерпілій від аварії на ЧАЕС 1 категорії інваліду 2 групи;

- зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області провести перерахунок з 26 листопада 2015 року та виплачувати в подальшому ОСОБА_2 пенсію з урахуванням збільшення пенсії передбаченого п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення»;

- позовні вимоги про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо утримання та неповернення за період з 26 листопада 2015 року по 01 липня 2016 року з пенсії ОСОБА_2 15 % податку та 1,5 % військового збору та про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області провести перерахунок і виплату зайво утриманих за період з 26 листопада 2015 року по 01 липня 2016 року з пенсії ОСОБА_2 15 % податку та 1,5 % військового збору - залишено без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову, якою позов задовольнити повністю, оскільки вважає, що судом першої інстанції не повністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити, оскільки вражає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги та заперечення на них, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області і отримує пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб».

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №1216 від 26 листопада 2015 року, ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи.

26 листопада 2015 року позивачем надано відповідачеві копію посвідчення інваліда війни, разом із письмовою заявою про встановлення йому підвищеної пенсії.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області задоволено частково:

- визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не призначення ОСОБА_2 підвищення до пенсії як інваліду війни, а також утримання 15% податку з розміру його пенсії, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати протиправними;

- зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_2 підвищення до пенсії як інваліду війни 2 групи з 26 листопада 2015 року;

- зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з 26 листопада 2016 року припинити утримання 15% податку з розміру його пенсії, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №1019/Г-01 від 14 листопада 2016 року, з 01 грудня 2015 року позивачу встановлено підвищення як інваліду війни 2 групи та цільову доплату інваліду війни з урахуванням норм Постанови Кабінету Міністрів України №112 від 25 березня 2014 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення». При встановленні 01 грудня 2015 року підвищення до пенсії як інваліду війни 2 групи виплату додаткової пенсії як потерпілому від аварії на ЧАЕС 1 категорії припинено.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

У ході розгляду справи в суді першої інстанції, позивач просив позов в частині, що стосується утримання 15% податку з пенсії та 1,5% військового збору залишити без розгляду, оскільки відповідачем ці вимоги було задоволено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дія п. 15-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 112 в частині обмеження встановлення підвищення лише з однієї з підстав, не може розповсюджуватися на правовідносини, що виникли до набрання нею чинності і не може звужувати зміст існуючих і законно набутих прав особи. Позивач має і не втратив право на отримання цієї додаткової пенсії разом із законно набутим правом на пільги і підвищення, як інвалід війни 2 групи згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року. Суд зазначив, що до розміру пенсії позивача, як інваліда війни не враховано збільшення її розміру на 25 відсотків, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28 грудня 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що факт визнання дій відповідача протиправними і звернення позивача за медичною допомогою не свідчить про заподіяння йому моральної шкоди. Не дивлячись на визнання дій відповідача протиправними, підстав вважати, що ці дії призвели до заподіяння позивачеві моральних страждань судом не встановлено.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що апелянти у своїх скаргах не заперечують оскаржуване рішення суду в частині позовних вимог, залишених без розгляду, то колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про недоцільність переглядати рішення суду першої інстанції в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині припинення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до абз. 2 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Так, позивач отримував щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам <…> II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2016 (справа № 363/1009/16-а) позивачу з 01.12.2015 встановлено підвищення до пенсії як інваліду війни ІІ групи.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII, пунктом 63 якого, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення серед інших статі 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Верховна Рада України визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116). У Рішенні від 2 березня 1999 року № 2-рп/99 Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, які були чинні на час припинення виплати позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеної до категорії 1, делегували Кабінету Міністрів України право визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Так, припиняючи позивачу виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю одночасно з призначенням підвищення до пенсії як інваліду війни ІІ групи, відповідач керувався вимогами постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» (далі - Постанова № 112), якою Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 1210) доповнено пунктом 15-1 такого змісту:

«Особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав».

Таким чином, згідно наведених норм, якщо особа має право на отримання одночасно кількох видів додаткових пенсійних виплат, виплачуватися їй може лише один вид за її вибором.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що припиняючи виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеної до категорії 1, відповідно до статті 50 Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач діяв правомірно, оскільки позивачем, у розумінні п. 15-1 Постанови 1210, було обрано підвищення до пенсії, яке передбачено ч. 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, рішення суду першої інстанції в частині, що стосується поновлення позивачу виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю є необґрунтованим та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - залишенню без задоволення.

Щодо позовних вимог про перерахунок пенсії з урахуванням збільшення пенсії.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» № 1381 від 28.12.2011 установлено, що розміри пенсій інвалідам війни, обчислені відповідно до статті 27 та частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статей 13 і 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», збільшуються на 25 відсотків.

Збільшення розмірів пенсій здійснюється без урахування передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, сум індексації та інших доплат до пенсії.

Враховуючи, що позивач отримує пенсію, обчислену відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є інвалідом війни, що підтверджується відповідним посвідченням, то при розрахунку його пенсії має бути враховане збільшення на 25 відсотків, що передбачене п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» № 1381 від 28.12.2011.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивача не належить відносити до інвалідів війни, оскільки він не приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС. Проте, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що статус позивача як інваліда війни підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 108). До компетенції відповідача не належить додаткова перевірка підстав для встановлення статусу інваліда війни особі, якій вже видано відповідне посвідчення, що підтверджує її статус.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, що викладене у постанові пленуму від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд у таких спорах повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

За змістом частини 1 статті 70 і 71 КАС належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між виплатою пенсії у меншому розмірі та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправними дій відповідача стосується виключно меж застосування пенсійного законодавства, в той час як моральна шкода має бути обов'язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Окрім того, з апеляційної скарги позивача вбачається, що він не має на меті відшкодувати завдану йому моральну шкоду у певному розмірі, для нього важливим є виключно факт задоволення такої вимоги.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав на задоволення позовних вимог в частині, що стосується додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року, а у задоволенні позовних вимог відмовити в частині, що стосується додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області задовольнити частково, постанову Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року скасувати, а у задоволенні позову відмовити в частині позовних вимог про:

- визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо припинення виплати ОСОБА_2 з 26 листопада 2015 року додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі потерпілій від аварії на ЧАЕС 1 категорії інваліду 2 групи - протиправними;

- зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області провести перерахунок з 26 листопада 2015 року та виплачувати в подальшому ОСОБА_2 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі потерпілій від аварії на ЧАЕС 1 категорії інваліду 2 групи.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 23.02.2017.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.