Справа № 317/1921/16-а (2-а/317/21/2016)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

317/1921/16-а (2-а/317/21/2016)

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2016 року

справа № 317/1921/16-а (2-а/317/21/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ТОВ «Статрейдкомпанія» на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 06 червня 2016 року

у адміністративній справі № 317/1921/16-а (2-а/317/21/2016) за позовом ТОВ «Статрейдкомпанія» до Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання незаконним (нечинним) в окремій частині нормативно-правового акту органу місцевого самоврядування, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 06 червня 2016 року частково задоволено адміністративний позов ТОВ «Статрейдкомпанія» до Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, а саме, визнано незаконним (нечинним) п.6.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 28.01.2016 р. №1 в частині встановлення ставки податку на об’єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, на перше півріччя 2016 року.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена позивачем в частині визначення періоду, протягом якого спірний нормативно-правовий акт є незаконним (нечинним), а саме - першого півріччя 2016 р., оскільки вважає, що оскаржуваний п.6.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 28.01.2016 р. №1 має бути незаконним (нечинним) без застереження щодо періоду на перше півріччя 2016 року.

Апеляційна скарга позивача мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції в частині визначення дати набрання дії п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України стосовно встановлення нових граничних ставок податку на нерухоме майно. Вказує, що приймаючи оскаржуване рішення в цій частині суд вважав, що норми закону, якими внесено зміни до елементів податку, починають діяти через шість місяців після їх прийняття, тобто, що датою, з якої набирає чинності норма стосовно встановлення граничної ставки податку в 3% набуває чинності з 01.07.2016 р., що не відповідає закону, а також суперечить тлумаченню норми п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, наведеному судом у власному рішенні. Вважаючи, що суд не врахував положень ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України, та того, що внесені Законом № 909-УІІІ від 24.12.2015 р. до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України зміни в частині встановлення нових граничних ставок податку на нерухоме майно починають діяти не раніше бюджетного періоду, що починається 01.01.2017 р., а не з 01.07.2016 р., позивач наголошує на тому, що постанова суду першої інстанції в частині зазначення 1 півріччя 2016 р. як періоду, протягом якого не можуть застосовуватися нові граничні ставки податку, не відповідає закону, тому просить її скасувати в цій частині.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши рішення суду першої інстанції на предмет його відповідності фактичним обставинам та застосування норм матеріального права, якими регулюються спірні у цій справі правовідносини, судова колегія дійшла висновку про необхідність скасування постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 06 червня 2016 року, з прийняттям у справі іншої постанови про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі, виходячи з нижченаведеного

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Статтрейдкомпанія» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №35536489 від 27.03.2015 р. (а.с.23) є власником фізкультурно - оздоровчого комплексу, розташованого за адресою: Запорізька область Запорізький район, с.Нове Запоріжжя вул.Нікопольське шосе, 3-Б, і відповідно до п.п.266.1.1. п.266.1. ст.266 Податкового кодексу України - є платником податку на нерухоме майно, відмінного земельної ділянки у розумінні п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 та ст.266 Податкового кодексу України, у зв’язку з чим зобов’язаний сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеному законом порядку, розмірах та строки.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції зобов’язаний був надати об’єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду, а також визначити, чи забезпечить обраний позивачем спосіб захисту відновленню порушеного права його права чи інтересу.

Проте, встановивши під час розгляду даної справи факт обчислення та сплату ТОВ «Статтрейдкомпанія» протягом 2015 року податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі, встановленому п.6.2 затвердженого рішенням Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 27.01.2015 р. №12 (а.с.15) Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с.16-22), що складав - 0,1 % від мінімальної заробітної плати станом на 1 січне звітного (податкового) року за 1 кв.м площі об’єкту нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, суд першої інстанції разом з тим не з’ясував фактичні обставини, які впливають на вирішення спору у цій справі.

Зокрема, вдавшись до оцінки невідповідності чинному законодавству визначеної відповідачем в п. 6.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі – Положення) ставки податку на нерухоме майно, суд першої інстанції при цьому не з’ясував: які саме права чи законні інтереси позивача порушуються у публічно-правовій сфері, та який обсяг прав позивача реально зменшився на час його звернення до суду з позовом у цій справі, що є порушенням приписів ст.159 КАС України та суперечать встановленому частиною 1, 2 статті 2 КАС України завданню адміністративного судочинства, яким є саме захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Своє право на оскарження в адміністративному порядку спірного у цій справі нормативно-правового акту, позивач в адміністративному позові мотивує тим, що він є учасником податкових правовідносин, які регулюються цим актом відповідача.

Судова колегія погоджується, що затверджене рішенням Долинської сільради «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», стосується ТОВ «Статтрейдкомпанія», який є власником нерухомого майна і відповідно зобовязаний сплачувати податок на об’єкти нежитлової нерухомості.

Разом з тим, судова колегія вважає недостатнім обмеження судом першої інстанції обговорення запропонованого у позові питання про невідповідність встановленої п.6.2 Положення ставки податку на об’єкти нежитлової нерухомості основним засадам податкового законодавства України, та положенням ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України, що містить в собі визначення бюджетного періоду, оскільки за загальним правилом відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно, під час судового вирішення спору окрім невідповідності п.6.2 Положення вимогам чинного законодавства, позивач зобов’язаний був довести реальне порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів встановленою відповідачем по справі ставкою податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв’язку з чим, судовою колегією під час апеляційного перегляду даної справи з’ясовувалися питання: у чому саме полягає порушення прав чи інтересів позивача оскаржуваною ним у цій справі частиною Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; чи застосовувалася позивачем під час обчислення та сплати податку на нерухоме майно ставка, шо була визначена п.6.2 цього Положення; чи було застосовано до позивача визначену у п.6.2 згаданого Положення ставку податку контролюючими органами, та чи може теоретично зазначена ставка бути застосованою до позивача як до суб’єкта податкових правовідносин протягом 2016 року.

Внаслідок з’ясування перелічених у попередньому абзаці питань, судовою колегією встановлено, що фактичного та реального порушення прав і інтересів позивача оскаржуваною ним у цій справі частиною Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки – не настало, і за твердженням позивача (в адміністративному позові) порушення його прав лише можливе в майбутньому, що в свою чергу позбавляє адміністративний суд можливості прийняти рішення лише на захист прав позивача, які можливо в майбутньому можуть бути порушені.

Також судовою колегією встановлено, що під час обчислення та сплати позивачем податку на нерухоме майно, ним не застосовувалася ставка, що була визначена оскаржуваним пунктом 6.2 Положення, також як і не застосовувалася зазначена ставка податку до позивача контролюючими органами. А питання теоретичного застосування до позивача визначеної у п.6.2 згаданого Положення ставки податку в майбутньому за період 2016 року, в даному випадку судова колегія вважає неактуальним, оскільки зазначена ставка втратила свою чинність у зв’язку з затвердженням місцевих податків та зборів рішення Долинської сільради № 1 від 30.06.2016 року (а.с.72-90), за змістом пункту 5 якого: затверджене Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та про податок на майно (в частині плати за землю) набирає чинності з 01.січня 2017 року (а.с.72) .

Оскільки в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "ефективний засіб правового захисту" є саме забезпечення поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, та виходячи з того, що оскаржуваним до суду пунктом 6.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 28.01.2016 р. №1 – права та інтереси позивача не порушені, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимог позивача по цій справі взагалі.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини спірних правовідносин, але не повно їх враховано при частковому задоволені позову ТОВ «Статтрейдкомпанія», що призвело до помилкового вирішення спору по суті, судова колегія визнає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги позивача частково, та скасувати рішення суду першої інстанції в повному осязі, з прийняттям іншого рішення про відмову у задоволені вимог позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія –

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ «Статрейдкомпанія» – задовольнити частково

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 06 червня 2016 року – скасувати, та прийняти нову постанову про відмову у задоволені адміністративного позову ТОВ «Статрейдкомпанія» до Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області в повному обсязі

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: Т.С. Прокопчук