Справа № 826/2658/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2017 року № 826/2658/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Варіація» до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Варіація» (далі - позивач, ТОВ «Фірма Варіація») до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області (далі - відповідач 1), Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування припису №С-0902/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 09.02.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що призначення проведення позапланової перевірки та винесений за її наслідками припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил є протиправними з огляду на те, що з 2014 року в Україні діє мораторій на проведення перевірок підприємців контролюючими органами. Позивач посилається на те, що відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII відповідач належить до переліку контролюючих органів, які мають право на проведення перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача 1 та відповідача 2 подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, тому ні Інспекція, ні її територіальні органи не відносяться до переліку органів доходів і зборів, а відтак мораторій, встановлений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, на проведення перевірок на відповідачів не розповсюджується. Вважає, що позивач безпідставно посилається на вказаний Закон України від 28.12.2014 №71-VIII, положеннями якого передбачено обмеження щодо проведення перевірок у 2015, 2016 роках саме для контролюючих органів Державної фіскальної служби. З урахуванням викладеного, просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

З урахуванням положень частини 6 статті 128 КАС України судом ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності 14.01.2016 щодо об'єкта будівництва «Будівництво адміністративно-виробничих приміщень на вул. Привокзальній, 52 в м. Борисполі Київської області (ІІ черга)».

З метою проведення позапланової перевірки достовірності даних, наведених у декларації про готовність до експлуатації об'єкта, відповідачем 1 надіслано позивачу повідомлення від 28.01.2016 №10/10-48/2801/09/01.

На підставі направлення для проведення перевірки від 28.01.2016 №64.60/03 відповідачам здійснено виїзд на об'єкт будівництва, що розташований за адресою по вул. Привокзальній, 52 в м. Борисполі Київської області. Проте посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки допущено не було, про що складено акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкт будівництва для виконання покладених на них функцій від 04.02.2016.

Також, відповідачем складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.02.2015 №3-Л-З-0902/1 та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 09.02.2015 № С-0902/1.

У зв'язку з допущенням технічної помилки в даті протоколу і припису, відповідачем 1 направлено позивачу довідку від 16.02.2016 №10/10-83/1602/08/01, в якій зазначено що вірною датою протоколу №3-Л-З-0902/1 є « 09.02.2016», вірною датою припису - « 09.02.2016».

Також, відповідачем за наслідками матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, відповідачем прийнято постанову від 24.02.2016 № З-2402/1-10/10-35/2402/09-01, якою за порушення вимог п.1 ч.4 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.1 п.11 Порядку про здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого абз. 1 п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф в сумі 13 780 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникла між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини другої статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» регламентовано, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду).

Статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» (далі - Порядок № 553).

Згідно пункту 5 Порядку №553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом (у межах областей).

Відповідно до пункту 7 цього Порядку позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів.

З наведеного вбачається, що у Департаменту наявні правові підстави для проведення позапланової перевірки достовірності даних наведених у декларації.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем 1 призначено позапланову перевірку достовірності даних наведених у декларації про готовність об'єкту до експлуатації щодо об'єкту будівництва «Будівництво адміністративно-виробничих приміщень на вул. Привокзальній, 52 в м. Борисполі Київської області (ІІ черга)», отже позапланову перевірку позивача призначено відповідно до пункту 7 Порядку№553.

Судом встановлено, що декларацію про готовність вказаного об'єкту до експлуатації зареєстровано відповідачем 1 - 04.01.2016, направлення на проведення перевірки видано строком дії з 04.02.2016 по 10.02.2016, тобто перевірка призначена в межах строку встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 9 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

З матеріалів справи вбачається, що направлення на проведення перевірки від 28.01.2016 направлено позивачу поштовим відправленням 29.01.2016.

Пунктом 14 Порядку №553 визначено що суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний: допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; подавати документи, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, у допуску посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки складається відповідний акт.

Як свідчать матеріали справи, позивач не допустив посадових осіб органу державної архітектурно-будівельного контролю на об'єкт будівництва для проведення перевірки, у зв'язку з чим останнім складено відповідний акт від 04.02.2016.

При цьому, представник позивача також відмовився від підписання та отримання акту, протоколу та припису, про що було зазначено у зазначених документах.

Причиною недопуску посадових осіб контролюючого органу для проведення перевірки позивач зазначив, що позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил призначена на 04.02.2016 у період обмеження проведення перевірок контролюючими органами, що передбачене пунктом 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71 -VIII.

З приводу цього суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У грудні 2014 року прийнято два нормативно-правових акти, якими встановлено мораторії на проведення перевірок суб'єктів господарювання у 2015 році, а саме:

1) Закон України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон №71-VIII), пунктом 3 Прикінцевих положень якого передбачено:

Установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій;

2) Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII (далі - Закон №76-VIII), пунктом 8 Прикінцевих положень якого передбачено:

Установити, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Отже, на даний час мораторій встановлений вищезазначеним законом на проведення контролюючими органами перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців закінчився 01 липня 2015 року.

Аналізуючи викладені правові норми, необхідно зазначити, що норми Закону №76-VІІІ, зокрема щодо обмежень у проведенні перевірок, є загальними та стосуються усіх контролюючих органів, водночас норми Закону №71-VІІІ є спеціальними та стосуються контролюючих органів, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю та контролюючих органів, що забезпечують формування єдиної державної податкової, державної митної політики щодо адміністрування податків, зборів та митних платежів, оскільки критеріями визначення переліку підприємств, на які такі обмеження не поширюються, зокрема, є обсяг доходу за попередній календарний рік, а також певний вид діяльності таких підприємств (виробництво чи імпорт підакцизних товарів).

Слід зазначити, що положення пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII розповсюджується тільки на здійснення перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців у відносинах, що виникають у сфері справляння податків і зборів та здійснюються Державною фіскальною службою та її територіальними органами.

Зокрема необхідно також зазначити, що й назва Закону №71 -VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» визначає коло питань, які стосуються саме податкових правовідносин.

Таким чином, обмеження на проведення перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами встановлений Законом №71-VШ стосується лише контролюючих органів, визначених у підпункті 41.1 статті 41 Податкового кодексу України.

Отже, положеннями пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII, якими передбачено обмеження щодо проведення перевірок у 2015 та 2016 роках підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік встановлено для контролюючих органів, а саме - Державної фіскальної служби України та її територіальним органам і Державної фінансової інспекції та її територіальним органам.

Водночас, суд звертає увагу на те, що положення вказаних вище нормативних актів робить послідовною позицію законодавчого органу, яким в один день прийнято різні за змістом норми щодо одних і тих самих правовідносин, зокрема, обмеженням повноважень контролюючих органів у проведенні перевірок суб'єктів господарювання.

При цьому, Законом №76-VIII (пункт 8 Прикінцевих положень) встановлено обмеження на проведення перевірки за колом суб'єктів для усіх контролюючих органів, крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України.

Отже, зазначене засвідчує, що правовідносини, пов'язані зі встановленням обмеження на проведення перевірок Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами регулювались саме пунктом 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII, а не Законом №71-VIII і тривали протягом січня-червня 2015 року. Тобто, мораторій встановлений вищезазначеним законом на проведення контролюючими органами перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців закінчився 01 липня 2015 року.

Крім того, відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадовим особам органів державного архітектурно-будівельного контролю забороняється витребовувати інформацію та документи податкової, фінансової звітності, щодо оплати праці, руху коштів та інші, не пов'язані із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю. Отже, відповідачі в силу згадуваної норми Закону позбавлені можливості надати оцінку обсягам доходу суб'єктам господарювання, що також вказує на непоширення норм Закону №71-VIII на відповідачів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку проте, що на відповідачів не розповсюджуються вимоги щодо обмеження перевірок, передбачених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII.

Вказаної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України, зокрема, у постанові від 17 листопада 2016 року у справі К/800/20405/16, в ухвалі від 15 грудня 2016 року у справі К/800/13090/16, в ухвалі від 26 січня 2017 року у справі К/800/28961/16.

Окрім цього, офіційне роз'яснення щодо мораторію на проведення перевірок підприємств, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами, надало також Міністерство юстиції України в листі від 04.12.2015 №2112/14157-0-4-15/8.1, в якому зазначає, що вказаний Закон від 28 грудня 2014 року № 71-VIII направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

З огляду на викладене вище, суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що відповідачами з метою проведення перевірки необхідно було отримати дозвіл Кабінету Міністрів України, щодо застосування до правовідносин, що виникли під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю положень Закону №71 -VIII від 28.12.2014.

Крім того, суд бере до уваги, що Прикінцевими положеннями Закону № 71-VIII внесено зміни до 19 законодавчих актів, однак жодний із вказаних 19 законодавчих актів не регулює відносини у сфері містобудівної діяльності.

Крім того, слід зазначити, що відмова у допуску працівників органів державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкти будівництва є порушенням містобудівного законодавства, за вчинення якого передбачена відповідальність. Недопущення працівників органів державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкт перевірки є причиною для винесення припису про усунення порушень законодавства.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2016 року №21-608а16.

Враховуючи наведене, Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області призначено позапланову перевірку достовірності даних, наведених у декларації про готовність до експлуатації об'єкта в межах повноважень та за наявності підстав, визначених у пункту 7 Порядку № 553, твердження позивача щодо встановленого обмеження проведення перевірки не занили підтвердження під час судового розгляду, відтак, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний припис винесений в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані, останнім не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, натомість відповідачами доведено правомірність прийнятого оскаржуваного припису.

Системно проаналізувавши норми законодавства та надавши оцінку наявним доказам у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Суддя В.М. Данилишин

В.І. Келеберда