Справа № П/811/1706/16
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2017 рокусправа № П/811/1706/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Чередниченко В.Є. Суховаров А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна судова адміністрація України про визнання дій неправомірними та стягнення вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна судова адміністрація України, в якому просив визнати неправомірною відмову Апеляційного суду Кіровоградської області у розрахунку та виплаті вихідної допомоги при виході у відставку та зобовязати Апеляційний суд Кіровоградської області нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що право на відставку у нього виникло з часу, з якого стаж роботи на посаді судді досяг 20 років. Ця обставина є єдиною умовою набуття права на відставку, тому право на відставку набуто позивачем задовго до подання заяви про звільнення у відставку. Сам по собі факт подання заяви та виходу у відставку є лише доказом реалізації цього конституційного права. Нормою частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ в редакції Закону від 14.03.2014 року № 887-VІ було визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VІІ (підпунктом 1 пункту 28 цього Закону), який набув чинності з 01.04.2014 року, виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Вносячи зміни до спеціального Закону Законом від 27.03.2014 року, законодавець порушив вимоги Конституції та вказаних Законів, під час законодавчої діяльності порушив принцип ЄСПЛ «правомірних або законних очікувань». Отже, установлення менш сприятливих умов надання гарантій матеріального та соціального забезпечення суддям, що призначені на посаду введеного в дію

нового правового регулювання порівняно з тими умовами, що були законодавчо передбачені при призначенні (обранні) їх на посаду за своїм значенням у системі правового регулювання практично означає зниження рівня незалежності суддів, що є недопустим в силу положень статті 126 Конституції України та підтверджено практикою Конституційного Суду України та практикою ЄСПЛ.

У відповідності до вимог статті 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07 липня 1997 року працював на посаді судді Кіровського районного суду м. Кіровограда, а з 26 травня 2008 року працював на посаді судді апеляційного суду Кіровоградської області.

23 червня 2016 року позивачем за наявності необхідного стажу роботи на посаді судді було подано заяву про відставку.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року за № 1515-VIII ОСОБА_1 було звільнено з посади судді апеляційного суду Кіровоградської області у відставку.

Згідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом голови Апеляційного суду Кіровоградської області № 13-к від 15 вересня 2016 року позивача було відраховано зі штату суду з 15 вересня 2016 року, у зв'язку з виходом у відставку, про що здійснено запис в трудовій книжці.

05.10.2016 року позивач звернувся до Апеляційного суду Кіровоградської області з проханням здійснити нарахування та виплатити йому передбачену частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом від 06.10.2016 року за № 576/16 позивачу відмовлено у такій виплаті оскільки на момент звільнення позивача з посади судді у відставку стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка передбачала виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат судді, який вийшов у відставку, виключена Законом України № 1166-VІІ від 27.03.2014 року «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні». (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звільнення позивача з посади були відсутні передбачені законом підстави для виплати йому вихідної допомоги у звязку з виходом у відставку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, зважаючи на наступне.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VІ визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів.

Відповідно до частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону, що діяла до 01.04.2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII (набрав чинності 01.04.2014 року) статтю 136 було виключено із Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Позивач посилається на те, що необхідний стаж для відставки, а саме 20 років, він набув з 27 травня 2011 року, що підтверджено листом ДСА України від 06.04.2011 року № 11-2336/11, отже до нього мають застосовуватися положення частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, що діяла до 01.04.2014 року).

Колегія суддів не погоджується з наведеними доводами поз з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 100 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до 01.04.2014 року), суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Порядок звільнення судді у відставку, на момент подачі позивачем заяви про звільнення у відставку, регулювався положеннями статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з положеннями вказаної норми Закону, заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Відповідно до частини 4 статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

З матеріалів справи вбачається, що до 08 вересня 2016 року позивач здійснював свої повноваження, як працюючий суддя.

Тобто, статусу судді у відставці позивач набув з моменту набрання чинності Постановою Верховної Ради України.

Розділ Х, в якому перебуває стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, яка діяла до 01.04.2014 року) регламентував статус судді у відставці, а відтак, положення цього розділу можуть застосовуватися лише до осіб, які мають статус судді у відставці. Станом на 01.04.2014 року позивач не мав статусу судді у відставці.

На момент подачі позивачем заяви про відставку та прийняття рішення про звільнення позивача з посади судді у відставку норма, що передбачала виплату судді вихідної допомоги (стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») з тексту Закону України «Про судоустрій і статус суддів» була виключена.

Отже, як на момент подання позивачем заяви про відставку, так і на момент його виходу у відставку, законодавством право на отримання вихідної допомоги при виході судді у відставку передбачено не було.

Щодо посилань позивача на звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді в частині позбавлення права на отримання вихідної допомоги при виході у відставку, колегія суддів зазначає, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.

На момент подачі позивачем заяви про відставку та прийняття рішення про звільнення позивача з посади судді у відставку, норми Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VІІ, якими внесені зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не змінено, не визнано неконституційними чи такими, що не підлягають застосуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі № П/811/1706/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам, та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.В. Суховаров