Справа № 826/14259/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 лютого 2017 року № 826/14259/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області та Комсомольського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, третя особа: ОСОБА_1, про скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - позивач) до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні (далі - відповідач-1, ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні) та Комсомольського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - відповідач-2, Комсомольський РВ ДВС у м. Херсоні), третя особа: ОСОБА_1, про скасування постанови відповідача-1 про накладення арешту від 08 грудня 2015 року ВП №49547757 та постанови відповідача-2 від 19 листопада 2007 року АА №045304 в частині накладення арешту на майно, а саме житловий будинок, загальною площею 326,4 кв.м, житловою площею 103,0 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - оскаржувані постанови).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані рішення підлягають скасуванню, оскільки арешт накладено на майно, яке є предметом іпотеки, із порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження». У разі виявлення зареєстрованого обтяження державний виконавець не накладає арешт на предмет іпотеки, оскільки предмет іпотеки не підлягає реалізації для примусового виконання рішення.

Відповідними ухвалами суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/14259/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні, та, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_1 (також далі - третя особа, ОСОБА_1).

У відповідні судові засідання представники сторін та третя особа не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи особи, які беруть участь у справі, повідомлені належним чином. При цьому, у прохальній частині позову викладено прохання у разі відсутності представника позивача справу розглядати у порядку письмового провадження. Заяви про розгляд справи за відсутності представників відповідачів та третьої особи до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

У ході розгляду справи у порядку письмового провадження до суду через канцелярію від відповідачів, на вимогу суду (у відповідь на судові запити) надійшли копії матеріалів виконавчих проваджень, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті. Від відповідача-1 до суду через канцелярію також надійшов письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача-1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині оскарження постанови від 08 грудня 2015 року ВП №49547757 про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ст. 55 КАС України, судом допущено заміну відповідача-1 його процесуальним правонаступником - Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - відповідач-1).

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2006 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», як банком, та ОСОБА_1, як позичальником, укладено кредитний договір №48/0706/71-001, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 465000,00 грн. на строк із 13 липня 2006 року по 13 липня 2016 року включно та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені договором (далі - кредитний договір).

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, у той же день між банком, як іпотекодержателем, та ОСОБА_1, як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір, за умовами якого в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок під номером 5-В, розташований на земельній ділянці, площею 600 кв.м, що розміщена у АДРЕСА_1. Жилий будинок має стіни з каменю, жилою площею 103,0 кв.м, загальною площею 326,4 кв.м. (далі - житловий будинок) Переданий в іпотеку жилий будинок належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого 13 липня 2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим №2241 (далі - договір іпотеки).

Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. 13 липня 2006 року за реєстровим №2614. У зв'язку із посвідченням договору іпотеки нотаріусом накладено заборону відчуження предмету іпотеки до припинення договору іпотеки та до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 13 липня 2006 року внесено запис про обтяження №14381994, підстава: договір іпотеки.

В подальшому, а саме 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк») та позивачем, як фактором, укладено договір факторингу №15, за умовами якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №48/0706/71-001.

Того ж дня ПАТ «Сведбанк» та позивачем укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за умовами якого сторони домовилися, що разом із відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №48/0706/71-001, від боржників, на підставі договору факторингу №15, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, у тому числі за договором іпотеки.

Договір відступлення прав за іпотечними договорами посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за №6970.

У відповідності до наявної у матеріалах справи копії витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек, 10 вересня 2014 року внесено запис щодо зміни особи іпотекодержателя на підставі договору про відступлення права за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року.

Позивачем у судовому порядку оскаржуються постанови, якими накладено арешт на майно, яке є предметом іпотеки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Так, з наявної у матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18 серпня 2016 року вбачається, на підставі постанови Комсомольського ВДВС Херсонського МУЮ від 19 листопада 2007 року АА №045304, приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу 28 листопада 2007 року внесено запис про обтяження, а саме вид обтяження: арешт нерухомого майна, предмет обтяження: житловий будинок.

Крім того, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні 08 грудня 2015 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49547757 з примусового виконання виконавчого листа №2-139/10, виданого 02 грудня 2015 року Дніпровським районним судом міста Херсона щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 713374,14 грн. на користь ОСОБА_4

08 грудня 2015 року вказаним державним виконавцем також прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою у межах виконавчого провадження ВП №49547757 накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження, у тому числі житлового будинку, що належить боржнику - ОСОБА_1

09 грудня 2015 року реєстраційною службою Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 грудня 2015 року №26911604, проведено державну реєстрацію обтяження, номер запису обтяження 12445715, об'єкт нерухомого майна: житловий будинок, обтяжувач ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні.

Тобто, як вбачається з викладеного, арешти на нерухоме майно відповідачами накладено після обтяження такого нерухомого майна згідно з договором іпотеки, інформація про що містилася у відповідному реєстрі.

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, яким було врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час виникнення спірних правовідносин був Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон).

Так, згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 6, ч. 8 ст. 54 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку", нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто, спрямована на те, щоб гарантувати іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок визначеного сторонами майна за наявності у боржника заборгованості перед кредитором.

Згідно з ч.ч. 5, 6, 7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

З аналізу викладених норм вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 09 квітня 2014 року у справі №6-13цс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, як вбачається з викладених норм, заявник, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим нормами Закону України "Про іпотеку", володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Враховуючи викладені норми та обставини, суд приходить до висновку, що арешт на нерухоме майно, накладений після реєстрації обтяження такого майна на підставі договору іпотеки, накладений неправомірно.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 60 Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 60 зазначеного Закону).

Суд зазначає, що з наявної у матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18 серпня 2016 року вбачається, що 29 квітня 2016 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.А., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 квітня 2016 року, індексний номер 29479008, внесено до реєстру запис про право приватної власності (номер запису 14381775) позивача на житловий будинок, загальною площею 326,4 кв.м, житлова площа 103,0 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Тобто, на час звернення до суду з позовом позивач вже був власником майна, на яке накладено арешт, з чого суд робить висновок, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права. Зокрема, позивачу, з метою усунення перешкоди у користуванні належним йому майном, необхідно було звернутися до суду із вимогою про зняття з майна арешту, як це було передбачено ч. 1 ст. 60 Закону.

При цьому, суд звертає увагу, що на час прийняття даного судового рішення Закон вже втратив чинність. Разом з тим, нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, а саме ч. 1 ст. 59 також передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Таким чином, враховуючи викладене та зважаючи, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів, у тому числі юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, суд прийшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та, як наслідок, зобов'язання відповідачів вчинити дії, спрямовані на звільнення з-під арешту нерухомого майна: житлового будинку, накладеного в межах виконавчих проваджень ВП №49547757 та АА №045304.

Стосовно строку звернення позивача до суду з позовом суд зазначає, що вказаний строк позивачем пропущено з поважних причин, оскільки про накладення арешту на нерухоме майно шляхом прийняття оскаржуваних постанов позивач дізнався тільки у квітні 2016 року під час звернення до нотаріусу. При цьому, суд зазначає, що позивач не є стороною у виконавчих провадженнях, у межах яких прийнято оскаржувані постанови.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу викладених положень та обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області та Комсомольського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, третя особа: ОСОБА_1, про скасування рішень є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 11, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області та Комсомольський районний відділ державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області вчинити дії, спрямовані на звільнення з-під арешту нерухомого майна: житлового будинку, загальною площею 326,4 кв.м, житлова площа 103,0 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, накладеного в межах виконавчих проваджень ВП №49547757 та АА №045304.

3. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

4. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» () здійснений ним судовий збір у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок) солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області та Комсомольського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда