Справа № П/811/1639/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року справа № П/811/1639/16

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Бобринецької районної державної адміністрації до відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в:

Бобринецька районна державна адміністрація звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі - відповідач ) про скасування постанови від 31 жовтня 2016 року ВП№51256866 про накладення штрафу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на факт невиконання рішення суду з причини, що унеможливлювали його виконання.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи в судове засідання не з'явився. При цьому надавши до суду письмові заперечення проти позову. Відповідно до письмових заперечень відповідач зазначав, що постанова про накладення штрафу є правомірною, оскільки державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови здійснював всі необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення суду у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом та відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Зауважував, що підстави для відстрочення, розстрочення виконання судового рішення, а також зупинення виконавчого провадження у нього були відсутні, а позивачем з моменту відкриття такого виконавчого провадження не надавались належні та допустимі докази на підтвердження здійснення дій з виконання такого виконавчого документа (а.с.45-47).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

З наявних матеріалів справи суд встановив, що постановою Днапропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року, у справі № 1170/2а-4255/12 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Зобов'язано Бобринецьку районну державну адміністрацію Кіровоградської області прийняти рішення щодо виділення земельної частки (паю) в натурі ОСОБА_1 у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Тарасівської сільської ради у розмірі 6,31 умовних кадастрових гектар відповідно до договору дарування права на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 від 10 травня 2000року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Білорус Н.В, зареєстрованого в реєстрі за №1757та передати її ОСОБА_1 (а.с.22).

26.05.2016 року Кіровоградським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по вказаній справі в частині примусового виконання вказаної постанови щодо зобов'язання Бобринецької РДА Кіровоградської області прийняти рішення щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) ОСОБА_1 у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Тарасівської сільської ради у розмірі 6,31 умовних кадастрових гектарів відповідно до договору дарування права на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 10.05.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Білорус Н.В, зареєстрованого в реєстрі за №1757 та передати її ОСОБА_1 Вказаний виконавчий документ із заявою на виконання подано до відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, на підставі якого останнім відкрито виконавче провадження № 51256866, про що винесено постанову від 27.05.2016 року та встановлено строк до 03.06.2016 р. для добровільного виконання (а.с.50).

06.06.2016 року на адресу відповідача надіслано лист за вих.№ 01-40/249/3, в якій до відома державного виконавця доведено обставини, які унеможливлюють виконання виконавчого документу, та порушено питання про повернення виконавчого документу, в зв'язку з відсутністю у районної державної адміністрації майна та повноважень щодо прийняття рішень про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності (а.с.52-53).

При цьому, стягувач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду про заміну вибулої сторони виконавчого провадження боржника - Бобринецької РДА на Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградської області, в зв'язку з чим державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження (а.с.54-56).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.07.2016 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження - відмовлено (а.с.57-59).

28.10.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області винесено постанову про продовження примусового виконання рішення (а.с.60).

31 жовтня 2016 року відділом примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в межах виконавчого провадження №51256866 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн., що направлено на адресу позивача разом з повторною вимогою про необхідність повідомлення про виконання рішення суду з наданням підтверджуючих документів (а.с.61-63).

Не погодившись з діями відповідача по винесенню постанови про накладення штрафу та вважаючи за необхідне визнати протиправною та скасувати таку постанову, позивач звернувся до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Особливості провадження в адміністративних справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби передбачені статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (діючий станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначені чіткі обов'язки і права державних виконавців, відповідно до якої державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача щодо скасування постанови про накладення штрафу, суд виходив з наступного.

Главою 7 Закону України №606-XIV чітко визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, відповідно до статті 75 Закону України №606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до статті 89 Закону України №606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Так, підставою для накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. та винесення оскаржуваної постанови послугувало невиконання позивачем судового рішення, на підставі якого Кіровоградським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 26 травня 2016 року.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач скористався таким правом або мав намір ним скористатись у суду відсутні.

При цьому, як встановлено судом вище, державним виконавцем було зупинено на підставі п.12 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", в зв'язку з зверненням ОСОБА_1 до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме боржника - Бобринецьку районну державну адміністрацію на Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Так п.12 ч. 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі звернення до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 8 цього Закону.

При цьому позивач з заявами про зупинення виконавчого провадження до виконавчої служби не звертався.

Фактично твердження позивача про неможливість виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року зводяться до його незгоди із законністю самого рішення суду.

Так, позивач не погоджуючись з постановою державного виконавця зазначив, що повноваження районної державної адміністрації стосовно розпорядження землями державної власності, що були визначені п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, були виключені на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2015р. №5245-17.

Суд зазначає, що Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом в постанові від 26.05.2015 р., прийнятої за результатами розгляду справи №1170/2а-4255/12, конкретизовано, що виділення земельної ділянки, яка вже є власністю позивача в натурі і, що дана функція, відповідно до вимог Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" в даному випадку належить місцевій державній адміністрації, а саме - Бобринецькій районній державній адміністрації.

У відповідності до положень статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини.

В силу наведеної норми процесуального закону обставини, встановлені вказаними вище судовим рішенням у справі № 1170/2а-4225/12, що набрали законної сили, мають преюдиційне значення при вирішенні спору у цій справі, оскільки, постановляючи такі рішення, суд встановив наявність порушення з боку, у тому числі, Бобринецької районної державної адміністрації.

Водночас в силу положень статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання.

Принцип обов'язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов'язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

При цьому, суд наголошує, що ні в межах виконавчого провадження, ні в ході судового розгляду даної справи позивачем не надавались докази на підтвердження будь-яких дій на виконання судового рішення, що набрало законної сили у справі № 1170/2а-4255/12.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач довів правомірність прийнятої ним постанови та надав докази в спростування вищевикладеного, на відміну від позивача, який не довів обґрунтованість вимог, заявлених у позові.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Бобринецької районної державної адміністрації до відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення штрафу - задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 162,163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволені позовних вимог - відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду К.М. Притула