Справа № 819/1430/16
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р. Справа №876/1484/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у адміністративній справі №819/1430/16 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області про зобов'язання відповідача нарахувати ОСОБА_1, судді у відставці вихідну допомогу в розмірі 30 місячних заробітків за останньою посадою без сплати податку 739500 гривень та повернути йому безпідставно вирахувані податки з виплаченої вихідної допомоги в розмірі 14420,25 грн.; про стягнення з відповідача кошти на відшкодування шкоди завданої неправомірною дією при невиплаті в повній мірі вихідної допомоги, стягнувши з відповідача на його користь 739500 грн. та 14420,25 грн. безпідставно вирахуваних податків з частково виплаченої вихідної допомоги, а всього 753920,25 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, про те, що суд не захистив його порушеного права, оскільки встановивши право позивача на вихід у відставку, наявність стажу судді, факт отримання права на відставку ще станом на 10 квітня 2010р., до прийняття Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 087.07.2010 р., виніс рішення про відмову у задоволенні позову. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання, просили справу розглядати у їх відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Позивач ОСОБА_1 обраний суддею Кременецького районного суду Тернопільської області у відповідності до рішення першої сесії двадцять першого скликання Тернопільської обласної Ради народних депутатів від 09.04.1990 р. На підставі вказаного рішення начальником управління юстиції Тернопільського облвиконкому виданий наказ №15-к від 10.04.1990р.

Головою вказаного суду був обраний у відповідності до рішення дванадцятої сесії двадцять першого скликання Тернопільської обласної Ради народних депутатів від 12.02.1993 р. На підставі вказаного рішення начальником управління юстиції Тернопільської обласної державної адміністрації був виданий наказ № 10-к від 15.02.1993 р. і працював головою суду до квітня 2015 року призначаючись в подальшому на вказаній посаді Указами Президента України та обираючись зборами суддів.

Постановою Верховної Ради України № 1016-ІV від 19.06.2003 позивача обрано суддею безстроково.

З квітня 2015 року позивач працював суддею Кременецького районного суду Тернопільської області до 22.09.2016р..

05.08.2016 р. суддя Кремнецького районного суду Тернопільської області склав та направив у Вищу раду юстиції заяву про вихід у відставку.

14.09.2016р. Вища рада юстиції прийняла рішення №2120/0/15-16 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Кременецького районного суду Тернопільської області у зв'язку з поданням заяви про відставку».

22.09.2016 р. Верховна Рада України прийняла Постанову № 1600-VIII «Про звільнення позивача з посади судді Кременецького районного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку» у відповідності до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України.

Разом з тим, з 27.04.1980 р. по 07.05.1982 р. позивач проходив службу в армії тривалістю 2 роки 10 днів, що зараховується йому до стажу судді.

З 01.09.1983 р. по 01.07.1987 р. позивач навчався в Харківському юридичному інституті, що давало йому до стажу роботи судді 1 рік 11 місяців.

Також з 01.08.1987 р. по 12.04.1990 р. позивач працював на посаді слідчого Бучацького РВ УМВС Тернопільської області, що додавало йому до стажу роботи судді 2 роки 8 місяців 11 днів.

Таким чином, згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в позивача становить 33 роки 01 місяць 15 днів.

На підставі Постанови Верховної Ради України №1600-VIII від 22.09.2016, 03.10.2016 головою Кременецького районного суду Тернопільської області був винесений наказ № 55-к «Про звільнення судді ОСОБА_1» та пунктом 3 було наказано виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

11.10.2016р. ТУ ДСА в Тернопільській області здійснило перерахунок розрахункових коштів, про що свідчить виписка ПриватБанку від 12.10.2016 р.

Згідно роздруківки по рахунку ОСОБА_1, позивачу було виплачено грошові кошти, а саме: заробітної плати за 1 день в розмірі 725 гривень, надбавки за вислугу років за цей же час в розмірі 507 гривень 50 копійок, виплату додаткового посадового окладу 73950 гривень та компенсацію за 64 дні невикористаної відпустки 78880 гривень. З вказаних сум утримано прибуткового податку 27731 гривню 25 копійок та військового збору 2310 гривень 94 копійки, а всього вирахувано податків 30042 гривні 19 копійок. Виплата становила 124020 гривень 31 копійку.

Однак позивач вважає, що при звільненні його з посади судді Кременецького районного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку на підставі постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» № 1600-VIII від 22.09.2016, маючи суддівський стаж 33 роки 1 місяць та 15 днів він мав право на отримання вихідної допомоги в розмірі 33 неоподаткованих місячних заробітних плат за останньою посадою як це визначено статтею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ, оскільки право на відставку позивачем набуто 10.04.2010, ще до прийняття Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010, який набрав чинності 30.07.2010р.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що виплата суддівської винагороди визначена ст. 43 Закону №2862, на яку посилається позивач, передбачала її виплату судді, який вийшов у відставку, а не заявив намір про це чи набув право на відставку.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Постанова про звільнення з посади судді ОСОБА_1, у зв'язку з поданням заяви про відставку прийнята Верховною Радою України 22.09.2016 за №1600-VIII.

З 15.12.1992р., діяли норми Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Частиною третьою статті 43 Закону №2862-ХІІ визначено, що судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку (частина третя статті 43 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 24.02.94 р. №4015-XII).

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 Закон № 2862-ХІІ визнано таким, що втратив чинність, крім статей 43 та 44, які втратили чинність із 1 січня 2011 року.

Водночас право на отримання вихідної допомоги було передбачено й частиною першою статті 136 Закону № 2453-VІ, згідно з якою судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Однак вказану норму було виключено на підставі Закону України від 27.03.2014 №1166-VII, який набрав чинності 1 квітня 2014 року.

Законом України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» було викладено в новій редакції Закон №2453-VІ, при цьому виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку не передбачено.

На час прийняття постанови про звільнення позивача з посади судді, прийнятий Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016 (далі Закон №1402-VIII). Отже, на момент звільнення позивача із займаної посади не діяли жодні норми, які б регламентували виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги та її розмір.

Згідно із частинами першою та другою ст. 24 Закону № 1402-VIII голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. Голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв'язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.

Акт про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади є правовою підставою для виникнення або закінчення конкретних трудових відносин особи як судді з державою. У таких відносинах роботодавцем є держава, а на голову суду покладається обов'язок оформити ці відносини та встановити початковий або кінцевий момент їх виникнення з призначенням, пов'язаних з цим, відповідних виплат.

Відповідно до частини 1 ст. 143 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Таким чином, враховуючи те, що наказ голови Кременецького районного суду Тернопільської області №55-к «Про звільнення судді ОСОБА_1» був винесений 03.10.2016, тобто після набрання законної сили Закону №1402-VIII, то суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно здійснено усі належні виплати позивачу, у зв'язку зі звільненням відповідно до частини 1 ст. 143 Закону № 1402-VIII.

Крім того, вказаний наказ винесений на підставі пункту 4 частини 1 статті 24, частини 1 статті 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та пунктом 3 наказано було виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Даний наказ не оскаржений позивачем та у встановленому порядку не скасований.

За таких обставин, у Територіального управління ДСА України у Тернопільській області на час звільнення судді Кременецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1, у зв'язку з виходом у відставку, були відсутні правові підстави для здійснення йому виплати вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 33 місячних заробітних плат за останньою посадою. Крім того, між діями відповідача та порушенням права позивача на отримання вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 33 місячних заробітних плат за останньою посадою причинний зв'язок відсутній.

Разом з тим, твердження позивача про те, що відповідачем безпідставно вирахувані податки з виплаченої вихідної допомоги є хибним, з огляду на наступне.

Правило частини 3 статті 43 Закону №2862-ХІІ, за яким було передбачено виплату вихідної допомоги судді, який пішов у відставку, без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку, було встановлено Законом України від 24.02.1994 №4015-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів».

Підпунктом 165.1.1. пункту 165.1. статті 165 ПК України визначено ряд доходів які до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються. Однак, винятки, передбачені цим підпунктом, не поширюються на виплату заробітної плати, грошової (вихідної) допомоги при виході на пенсію (у відставку) та виплату, пов'язану з тимчасовою втратою працездатності

Таким чином, виплата суддівської винагороди визначена ст. 43 Закону №2862, на яку посилається позивач, передбачала її виплату судді, який вийшов у відставку, а не заявив намір про це чи набув право на відставку.

Подача заяви суддею про відставку засвідчує бажання судді піти у відставку з підстав, визначених чинним законодавством, і реалізується лише після прийняття відповідної постанови ВР України, на момент прийняття якої норма даної статті не діяла.

Виплата такої допомоги не була пов'язана із набуттям права на відставку, а здійснювалась лише при звільненні судді.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач стосовно здійснення виплат судді ОСОБА_1 суддівської винагороди діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у адміністративній справі №819/1430/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

Р.М. Шавель

Повний текст ухвали складено 28.02.2017р.