Справа № 22-а/0690/737/11
Суддя: Товянська О. В.
Дата ухвалення: 2011-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеля-ційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Товянської О.В.

суддів : Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації

на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 30 квітня 2009 року

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управ-ління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, -

встановила :

09 лютого 2008р. позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача недоплачені кошти за період з 01.01.2007 по 31.12.2007р. виплата яких передбачена ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначав, що є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, соціальні виплати отримував у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Овруцького районного суду від 30 квітня 2009 року позов задоволено частково. Стягнуто з УПСЗН Овруцької райдержадміністрації на користь позивача за період з. 01.08.2007 по 31.12.2007р. 893,50грн. за ст.37 Закону і доплату до пенсії за ст.39 Закону в сумі 4467,50грн. Дії відповідача по відмові у проведенні перерахунку визнано неправомірними.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову і ухвалити нову пос-танову про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права. Зазначає, що бюджетами на відповідні роки не передбачалась виплата коштів у визначеному законом розмірі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що позивач є потерпілим від аварії на Чорнобильський АЕС, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частиною 1 с.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які пос-траждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що громадянам, які про-живають на територіях радіоактивного забруднення виплачується щомісячна грошова до-помога в звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в кратному розмірі до мінімальної заробітної плати. Частиною 1 ст.39 цього Закону перед-бачено, що громадянам, які працюють на радіоактивно забрудненій території проводиться доплата в кратному розмірі до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року була визнані неконс-титуційними зміни до вказаних норм. Тому в позові про стягнення коштів за період з 01.01.2007р. по 01.08.2007р. суд обгрунтовано відмовив за безпідставністю.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягають саме статті 37,39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Мі-ністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенцію) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. В рішеннях у справах Кечко проти України, 2005 рік Broniowski v. Poland, 1996 рік Azinas v Cyprus, 2002 Європейський Суд з прав людини прийшов до висновку, що поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. До „майнових прав і „власності може бути прирівняно право заявника на матеріальний інтерес, зокрема щодо отримання пенсії чи надбавки до заробітної плати.

В рішенні у справі Кечко проти України, 2005 рік суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Суд не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (рішення у справі Бурдов проти Росії, 2000 рік).

Проте суд дійшов помилкового висновку про стягнення з УПСЗН доплати до пенсії, відповідно до вимог ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Судом не було враховано, що положення п.4 Порядку використання коштів державно-го бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936 відносно виплат, передбачених ст.39 Закону (796-12), стосуються виплат особам, з числа працюючих.

Позивач є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в Овруцькому районі Житомирської області, якому на централізованому рівні з фонду Державного бюджету України перераховуються кошти для відповідних доплат до пенсій не-працюючим пенсіонерам. Тому Управління праці та соціального захисту населення є неналежним відповідачем по вимогах, що стосуються доплат до пенсій непрацюючим пен-сіонерам.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанова в частині стягнення з відпові-дача коштів, передбачених ст.39 Закону, ухвалена із порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню із відмовою в позові в цій частині за безпідставністю.

Разом з тим, задовольняючи вимогу про стягнення коштів за період з 01.08.2007 по 31.12.2007р., суд першої інстанції помилився у визначенні способу захисту порушеного права. Оскільки вказані грошові суми не були нараховані позивачу, а суд не наділений компетенцію виконувати функцію органу, який уповноважений нараховувати кошти, позов в цій частині слід задовольнити частково, зобовязавши відповідача нарахувати кошти та за-безпечити їх виплату.

Керуючись ст.ст.195,197,198,199,205-207,212 КАС України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Овруцького районного суду від 30 квітня 2009р. в частині стягнення з відповідача на користь позивача доплати за ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову. Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні даної вимоги за безпідставністю.

Скасувати постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 30 квітня 2009 року в частині задоволення решти вимог і ухвалити нову постанову. Зо-бовязати Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної дер-жавної адміністрації нарахувати ОСОБА_2 кошти, передбачені ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період із 01.08.2007р. по 31.12.2007р.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді :