Справа № 200/15537/16-а(2а/200/609/16)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року справа № 200/15537/16-а(2а/200/609/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Ясенової Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року у справі №200/15537/16-а(2а/200/609/16) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09 вересня 2016 року звернулася до суду з позовом до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, згідно з яким просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії державного службовця з 01.12.2015 року у розмірі 87% від заробітної плати, яка зазначена у довідці, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпропетровську ради №117 від 23.08.2016 року;

- зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію державного службовця з 01.12.2015 року у розмірі 87% від заробітної плати, яка зазначена у довідці, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпропетровську ради №117 від 23.08.2016 року та виплачувати без будь-яких обмежень.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що вона перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з вересня 2002 року як одержувач пенсії згідно із Законом України «Про державну службу», призначеної у розмірі 87% суми заробітної плати державного службовця. 23 серпня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок її пенсії, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі постанови КМУ №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року, однак відповідач відмовив їй у перерахунку пенсії.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на перерахунок пенсії.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач вийшла на пенсію 10.09.2002 року та отримує пенсію за віком як службовець органів місцевого самоврядування, розмір якої на час призначення складав 87% від заробітної плати.

Пенсія призначена відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

У зв'язку з проведення на підставі постанови КМУ № 1013 від 09.12.2015 року підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, позивач 23.08.2016 року звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з заявою про перерахунок пенсії службовця органів місцевого самоврядування з 01.12.2015 року відповідно до вказаної постанови і надала довідку про заробітну плату № 117 від 23.08.2016 року з Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Дніпропетровську ради (а.с.11,13).

Відповідач відмовив у здійснені перерахунку пенсії, про що повідомив листом № 1898/02/21 від 02.09.2016 року (а.с.12).

Рішення про відмову у перерахунку пенсії обґрунтовано тим, що п.5 «Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» було скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус судів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частин 1,2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо,, особа, якій вони призначені, а отже позивач про розмір та складові призначеної їй пенсії повинна була дізнатися при реалізації свого права на отримання призначеної їй пенсії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що можливість обізнаності людини про складові призначеної їй пенсії залежить виключно від бажання такої людини.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яка є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що позивач звернулася до суду з позовом 09 вересня 2016 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне позов ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 08 березня 2016 року, включно, залишити без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити їй перерахунок пенсії відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на дату призначення пенсії з 09 березня 2016 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент призначення пенсії) від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно із ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» №3723 (в редакції чинній на момент призначення пенсії позивачу) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII текст статті 37-1 Закону України «Про державну службу» викладено в такій редакції: «умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

В свою чергу порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця встановлювався постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» № 865 від 31.05.2000 року (далі - Постанова №865).

Згідно з пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Отже, вказана норма права передбачала проведення перерахунку пенсій, призначених державним службовцям, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Однак, Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» внесено зміни, які застосовуються з 01 грудня 2015 року та якими, зокрема, виключено пункт 4.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити й те, що форму довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, затверджену постановою Правління Пенсійного фонду України № 15-1 від 04.09.2013 року, виключено згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 4 липня 2016 року №15-2, яка набрала законної сили 02.09.2016 року.

Єдиним нормативним документом у 2015 році, який встановлював правові підстави видачі запитуваної позивачем довідки була постанова №865, яка з 01 грудня 2015 року зазнала змін шляхом виключення пункту 4, який встановлював умови перерахунку пенсії, тому чинність постанови Правління Пенсійного фонду України №15-1 від 04.09.2013 року на момент звернення позивача за довідкою не мала правового значення, оскільки були скасовані підстави видачі такої довідки.

Таким чином, у період часу, з якого позивач просив здійснити перерахунок пенсії, а саме з 01 грудня 2015 року, такої підстави (умови) перерахунку раніше призначених пенсії як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям законодавством визначено не було.

Слід зазначити й про те, що з 01 травня 2016 року, тобто на час звернення позивача за перерахунком пенсії - 23.08.2016 року вже набрав законної сили Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889).

Згідно з п.2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

При цьому, на момент звернення позивача за перерахунком пенсії Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, не було передбачено перерахунок пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням окладів.

Отже, на час звернення позивача за перерахунком втратила чинність стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, якою було врегульовано порядок та умови перерахунку пенсії державних службовців.

Чинним законодавством України не передбачено підстав, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, що втратили чинність.

У статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а відтак неможливим є і застосування норми права, яка втратила чинність, зокрема й для цілей перерахунку пенсії.

Слід зазначити, що засобом забезпечення верховенства Конституції України є діяльність Конституційного Суду України щодо вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційності) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, а також правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Ця діяльність здійснюється Конституційним Судом України на підставі частини першої статті 150 Конституції України, а також пункту 1 статті 13 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Зазначені вище норми в установленому порядку не були визнані неконституційними, а отже вони є чинними та підлягають застосуванню.

Крім того, вважаю за необхідне зазначити й про те, що в цьому випадку не має місця звуження соціально-правових гарантій відповідних категорій працівників державної служби, що звільнилися на пенсію, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зробила висновок про те, що відповідач відмовляючи у перерахунку пенсії позивачу діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, внаслідок чого позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою залишити без розгляду позовні вимоги за період з 01 грудня 2015 року по 08 березня 2016 року, включно, та відмовити у задоволенні позову в іншій частині.

Керуючись пунктами 3 частини 1 статті 198, статтею 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську - задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року у справі №200/15537/16-а(2а/200/609/16) - скасувати та прийняти нову постанову якою позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську в частині вимог про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 01 грудня 2015 року по 08 березня 2016 року, включно, - залишити без розгляду.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: Т.І. Ясенова