Справа № 156/1111/16-а
Суддя: Лизун Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 156/1111/16-а
провадження №2-а/165/40/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Лизун Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Гнатюк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нововолинську адміністративний позов ОСОБА_1 до Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

05 січня 2017 року з Іваничівського районного суду Волинської області до суду надійшла справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Нововолинського міського суду від 21 лютого 2017 року замінено первісного відповідача Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області належним відповідачем - Нововолинсько-Іваничівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області.

Вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 12 жовтня 2016 року йому, як судді у відставці, було призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а саме в розмірі 19720,00 грн. До стажу його роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім періоду роботи на посаді судді (20 років 09 місяців 28 днів), відповідач безпідставно не зарахував період проходження строкової військової служби з 08.06.1984 по 27.11.1985. Крім того, після призначення щомісячного довічного грошового утримання йому було неправомірно припинено виплату пенсії по інвалідності, яку він отримував з 08.04.2015 на підставі довідки МСЕК. Вважає, що має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, так як набутий ним суддівський стаж становить понад 22 роки. Просить визнати протиправним рішення Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 11 жовтня 2016 року №417 в частині призначення йому основного щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, що становить 19720,00 грн;зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок призначеного основного щомісячного довічного грошового утримання з розрахунку84 відсотки від грошового утримання працюючого судді; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання; визнати неправомірним рішення відповідача про припинення виплатийому пенсії по інвалідності; зобов'язати відповідача поновити та виплачувати йому пенсію по інвалідності з виплатою виниклої заборгованості за період з 12 жовтня 2016 року до моменту виплати такої пенсії; стягнути з відповідача судові витрати по справі; зобов'язати Нововолинсько-Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області подати звіт до Нововолинського міського суду Волинської області про виконання судового рішення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, подав до суду письмову заяву, просить справу слухати у його відсутності, вимоги адміністративного позову підтримав, просить їх задовольнити в повному обсязі на підставі доводів, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Назарук Ю.В. в судове засідання не з'явилась,подала до суду письмову заяву, просить справу слухати у її відсутності. До початку розгляду справи подала до суду письмове заперечення, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування заперечень посилається на те, що відповідно до ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону», особа навчалася за фахом у професійно-технічному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Оскільки позивач працював на посаді судді з 14.12.1995, а строкову військову службу проходив у період з 05.06.1984 по 27.11.1985, тому немає підстав для зарахування йому вказаного періоду до стажу роботи судді, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання. Крім того, статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі Закон №2453), чинною станом на 30.09.2016, не передбачено включення періоду проходження військової служби до стажу роботи судді. Також вказує, що після призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, яке на думку відповідача є одним із видів пенсії, починаючи з 12.10.2016 йому правомірно було припинено виплату пенсії по інвалідності, так як відповідно до ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором, а особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в адміністративному позові та в запереченні проти цього позову обставини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити.

Судом встановлено, що з 14 грудня 1995 року по 11 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 працював у Іваничівському районному суді Волинської області на посадах голови суду, заступника голови суду, судді.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VIII «Про звільнення суддів» у зв'язку із поданням заяви про відставку і на підставі наказу Іваничівського районного суду від 11.10.2016 №15/02-14 ОСОБА_1 звільнено з посади голови Іваничівського районного суду у зв'язку з виходом у відставку.

Згідно із розрахунком стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданим Іваничівським районним судом Волинської області, стаж роботи судді ОСОБА_1 станом на 11 жовтня 2016 року становить 22 роки 03 місяці 18 днів, у тому числі у стаж зарахований період служби в Лавах Радянської Армії з 08.06.1984 по 27.11.1985 (а.с.5).

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у Нововолинсько-Іваничівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначеного згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як вбачається із копії листа Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області №6017/06-50-10 від 02.12.2016, ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 19720,00 грн., тобто 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 12.10.2016, із врахуванням стажу судді - 20 років 09 місяців 29 днів (а.с.7-9).

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 22 Конституції України передбачає, що права, свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

У правовій позиції Конституційного суду України, висловленій у рішенні по справі про гарантії незалежності суддів № 4-рп/2007 від 18.06.2007, вказано на те, що частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності. Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Питання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регламентуються положеннями ст. 141 Закону №2453, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 141 Закону №2453 (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні норми містить і Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, який набрав чинності 30 вересня 2016 року. Так, відповідно до абзацу 2 пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132 з наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Слід зазначити, що щомісячне довічне грошове утримання судді є конституційною гарантією незалежності судді у відставці, складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Відповідно до ч.1 ст. 120 Закону №2453 (в редакції станом на день подання заяви) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з ч. 5 ст. 120 Закону Закону №2453 за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Разом з тим, згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону №2453 у редакції, чинній до 29 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII від 15.12.1992 зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання помісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю суддів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих, за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Втрата чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності таких осіб після втрати чинності пункту 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону №2453 та вказаних вище нормативно-правових актів.

В судовому засіданні встановлено, що на момент виходу у відставку позивач ОСОБА_1 крім стажу роботи на посаді судді 20 років 09 місяців 28 днів, мав також стаж 01 рік 05 місяців 20 днів проходження строкової військової служби з 08.06.1984 по 27.11.1985.

Таким чином, стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 11.10.2016 становить 22 роки 03 місяці 18 днів, що дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 84 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, оскільки за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з'ясовується) Вищою радою юстиції (Вищою радою правосуддя) при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Враховуючи наведені норми Конституції України, Законів України та інших нормативно-правових актів України, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, поділу стажу і виокремлення з відповідного стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству, яким передбачено визначення стажу роботи на посаді судді, у тому числі умови зарахування до вказаного стажу періоду проходження строкової військової служби.

Щодо прийняття відповідачем рішення про припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності необхідно зазначити наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення №, виданого 04.06.2015 (а.с.6).

12 жовтня 2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці і з цієї дати припинено виплату пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення віку, встановленого першим реченням цієї частини, право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Так як позивач не досяг віку, визначеного частиною першою статті 141 цього Закону, то щомісячне довічне грошове утримання йому призначено на підставі частини другої цієї статті Закону, згідно якої суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу».

Рішенням Конституційного Суду України від 18.06.2007 № 6 рп встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про статус суддів».

В Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 року №18 - рп/2011 зазначено, що «особливість щомісячного грошового утримання судді полягає в тому, що воно не належить до суддівської винагороди і тому не є складовою заробітної плати судді. Виходячи з системного аналізу положень Закону це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосудця, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення».

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, забезпечує належне утримання судді після припинення здійснення ним професійних обов'язків та є особливою формою його соціального забезпечення, а не є пенсією.

Суд не бере до уваги застосування відповідачем статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором, особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Позивач отримував пенсію по Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і йому призначено щомісячне довічне грошове утримання, яке не є пенсією, а отже в нього не виникало право вибору пенсії.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що при припиненні виплати пенсії по інвалідності позивачу ОСОБА_1 відповідач не взяв до уваги, що щомісячне грошове утримання є не пенсією, а особливою формою соціального забезпечення судді у відставці, грошове утримання позивачу призначене не у зв'язку з досягненням пенсійного віку, він є інвалідом третьої групи загального захворювання і пенсія по інвалідності призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд вважає, що у позивача поряд із правом на виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці є право на отримання пенсії по інвалідності згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому дії Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності при призначенні щомісячного грошового утримання слід визнати протиправними.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач не довів суду правомірність своїх дій, в той час як позивач надав суду докази на підтвердження незаконних дій Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області.

Враховуючи наведені обставини, на підставі ч.3 ст.11 КАС України суд вважає, що для захисту законних прав та інтересів позивача ОСОБА_1 слід визнати протиправним рішення Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області в частині призначення йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, що становить 19720,00 грн; зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII у розмірі 84 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 12 жовтня 2016 року; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання; визнати протиправним рішення відповідача про припинення виплатийому пенсії по інвалідності; зобов'язати відповідача поновити та виплачувати йому пенсію по інвалідності з виплатою заборгованості, що виникла за період з 12 жовтня 2016 року.

В частині вимог позивача про зобов'язанняНововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області подати звіт про виконання судового рішення відмовити.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України підлягають присудженню із бюджетних асигнувань Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 1102,40 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Керуючись ст.2, ст.6, ст.71, ст. 94, ст.ст.159-163, ст.267 КАС України, на підставі Конституції України, Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-XII, Закону України "Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області в частині призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, що становить 19720 (дев'ятнадцять тисяч сімсот двадцять) грн.

Зобов'язати Нововолинсько-Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII у розмірі 84 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 12 жовтня 2016 року.

Зобов'язати Нововолинсько-Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання.

Визнати протиправним рішення Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про припинення виплатиОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Зобов'язати Нововолинсько-Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області поновити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з виплатою заборгованості, що виникла за період з 12 жовтня 2016 року.

Стягнути з бюджетних асигнувань Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області в користь ОСОБА_1 1102 (одну тисячу сто дві) грн. 40 коп. витрат по оплаті судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Нововолинський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Ю.В. Лизун