Справа № 2-а-2534/11/1527
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2012-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2012 р.Справа № 2-а-2534/11/1527

Категорія:10.3.2Головуючий в 1 інстанції: Зудіхін О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Турецької І.О.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці Одеської міської ради на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту праці Одеської міської ради про визнання дій незаконними та зобовязання сплатити кошти, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконними дії Департаменту праці Одеської міської ради щодо відмови в перерахунку та виплаті в повному обсязі щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 - 2010 роки відповідно до положень ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2011 року позовні вимоги про стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2006 року по 22.08.2010 року залишено без розгляду з підстав пропуску позивачем встановленого ст.99 КАС України строку звернення до суду. Зазначену ухвалу сторонами у справі не оскаржено.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2011 року, винесеною в порядку скороченого провадження, позов задоволено частково. Визнано неправомірною відмову відповідача щодо перерахування позивачеві компенсаційних виплат та зобовязано Департамент праці Одеської міської ради провести такий перерахунок в період з 22.08.2010 року по 31.21.2010 рік, застосовуючи розміри мінімальної заробітної плати на 2010 рік та провести відповідні виплати позивачеві з урахуванням фактично виплачених сум. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі зясовано, що ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, у звязку з чим перебуває на обліку в Департаменті праці Одеської міської ради як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та є інвалідом ІІ групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції, яка діяла на момент проведення виплати) позивач має право на щорічну допомогу на оздоровлення, як учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід 2-ї групи в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Позивачу зазначена допомога виплачувалась у розмірах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 N 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві застосуванню підлягає стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

Зважаючи на все вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, постановив обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи.

Висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст.183-2, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1. ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці Одеської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту праці Одеської міської ради про визнання дій незаконними та зобовязання сплатити кошти залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач: І.П. Косцова

Судді: І.О. Турецька

ОСОБА_2.