Справа № П/811/1772/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року справа № П/811/1772/16

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" до державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради Нікітенка Олександра Володимировича та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго" звернулося до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради Нікітенка Олександра Володимировича та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 18.11.201р року №32437068 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради Нікітенка О.В.;

- зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради повторно розглянути подану 22.09.2016 року ПАТ "Кіровоградобленерго" заяву про державну реєстрації права приватної власності на нерухоме майно, а саме на ЗТП-1, що знаходиться за адресою - м. Кропивницький, пров. Ковалівський, 11п.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.11.2016 року державним реєстратором прийнято рішення №32437068 про відмову у державній реєстрації права власності на трансформаторну підстанцію "ЗТП-1", що розташована в м. Кропивницькому по пров. Ковалівському,11п, посилаючись на те, що заявником не надано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити

Відповідачі, належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду справи в судове засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили, заперечень чи клопотань не надано.

На підставі усної ухвали, прийнятої в судовому засіданні 25 січня 2017 р. та занесеної до журналу судового засідання (а.с.61-62), подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження у відповідності до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 22.09.2016 року ПАТ "Кіровоградобленерго" до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради подано заява про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно - трансформаторну підстанцію "ЗТП-1", що розташована в м. Кропивницькому по пров. Ковалівському,11п.

Разом із заявою позивачем подані необхідні документи для проведення державної реєстрації права приватної власності на нерухоме майно відповідно до Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що підтверджується карткою прийому заяви №68689774 від 22.09.2016 року та копіями документів (а.с.12,15-43).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради Нікітенка Олександра Володимировича від 18.11.2016 року №32437068 позивачу відмовлено у державній реєстрації вищезазначеної будівлі.

В обґрунтування своєї відмови, відповідач послався на положення ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п. 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, а саме на те, що заявником не подано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (а.с.11).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, згідно з нормативним приписом статті 182 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

У свою чергу, законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV).

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою.

У відповідності до статті 4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 10 Закону №1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства.

Відповідно до статті 18 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з частиною 1 статтею 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

У свою чергу, процедуру проведення, відповідно до Закону №1952-IV, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015№ 1127 (далі - Порядок № 1127).

Судом встановлено, що 28.09.2016 року державним реєстратором прийнято рішення №31598031 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Підставою для прийняття такого рішення зазначено, що документи подані не в повному обсязі, а саме не подано до реєстрації документ, що посвідчує право власності особи на майно,що передається у власність юридичної особи, а також рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (а.с.13).

Листом від 10.10.2016 року за №6978/07 ПАТ "Кіровоградобленерго" надано відповідь, що згідно Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводилась державна реєстрація права власності на нерухоме майно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 07.02.2002 р. за №7/5 (чинного на момент корпоратизації товариства та передачі нерухомого майна до статутного фонду), до правовстановлюючих документів належали - рішення засновника про створення державної (національної) акціонерної компанії, державної (національної) холдингової компанії, відкритого акціонерного товариства створеного в процесі приватизації (корпоратизації) та перелік зазначеного майна, наданий засновником чи державним органом приватизації (а.с.14).

З урахуванням викладеного, позивач повторно направив державному реєстратору копію наказу Міністерства енергетики та електрифікації України №140 від 01.08.1995 року "Про створення державної акціонерної енергопостачальної компанії "Кіровоградобленерго", копію наказу "Про перетворення компанії" №71 від 22.06.1999 р. та витяг з Статуту ПАТ "Кіровоградобленерго", які підтверджували перехід права власності майна саме до ПАТ "Кіровоградобленерго" (а.с.15-19,30-35).

Однак, 18.11.2016 року державним реєстратором прийнято рішення про відмову в реєстрації права власності на ЗТП-1, в якому зазначено, що заявником не було усунуто обставин, які були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви. Крім того, державним реєстратором зазначено, що заявником не надано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, так як в п.2.2 договору оренди землі від 29.02.2015 року зазначено, що земельна ділянка передається в оренду без об'єктів нерухомого майна та об'єктів інфраструктури.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваного рішення не можливо встановити, неподання яких саме документів стало підставою для зупинення розгляду та, як наслідок підставою для відмови в реєстрації права власності.

Представник позивача стверджував, що згідно з п. 58 Порядку державної реєстрації речових права на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об'єкта, подається технічний паспорт на такий об'єкт. При цьому, технічний паспорт на будівлю ЗТП-1 було надано державному реєстратору.

Суд враховує, що згідно Міністерства енергетики та електрифікації України №140 від 01.08.1995 року Державне енергопостачальне підприємство "Кіровоградобленерго" перетворено у Державну акціонерну енергопостачальну компанію "Кіровоградобленерго".

На виконання Указу Президента України від 15.06.1993 року №210/93 "Про корпоратизацію підприємств" за рішенням Загальних зборів акціонерів від 14 травня 1999 року ДАЕК "Кіровоградобленерго" змінила своє найменування на Відкрите акціонерне товариство "Кіровоградобленерго", про що видано наказ від 22.06.1999 року №71 (а.с.16).

Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 25.11.2003 року №2097 "Про затвердження Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства" до статутного фонду ВАТ "Кіровоградобленерго" було передане все майно ДАЕК "Кіровоградобленерго".

Перелік нерухомого майна, яке передане у процесі корпоратизації до статутного фонду ВАТ "Кіровоградобленерго" станом на 01.06.1995 року, підтверджено Міністерством палива та енергетики України (а.с.17-19).

29.03.2011 року відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" Відкрите акціонерне товариство "Кіровоградобленерго" змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго" (а.с.36-43).

ПАТ "Кіровоградобленерго" є правонаступником ВАТ "Кіровоградобленерго".

Так, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затверджене наказом Фонду державного майна України від 25 листопада 2003 р. №2097, оскільки нерухоме майно, яке має намір зареєструвати позивач, увійшло до його статутного фонду під час корпоратизації.

Зазначене Положення регламентує організацію робіт з упорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 12 Закону України "Про господарські товариства" та Законів України "Про приватизацію державного майна", Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Указу Президента України від 15.06.93 №210/93 "Про корпоратизацію підприємств" та враховуючи Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року " 7/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445.

Положення визначає послідовність дій державних органів приватизації та органів, уповноважених управляти державним майном (далі - уповноважені особи), під час передачі об'єктів нерухомого майна до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), реорганізації; приватизації цілісних майнових комплексів шляхом викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом, здачі в оренду з викупом та передачі засновниками холдингових, державних акціонерних компаній (далі - компанії).

Згідно розділу 2 цього Положення, при створенні відкритого акціонерного товариства (при перетворенні підприємства у відкрите акціонерне товариство) у процесі приватизації (корпоратизації) передача об'єктів нерухомого майна проводиться на підставі наказів засновників відкритих акціонерних товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) з актом приймання-передавання нерухомого майна до статутного фонду відкритого акціонерного товариства, який готується за окремою формою, що наведена в додатку 1. У разі перетворення у відкрите акціонерне товариство підприємства із змішаною формою власності нерухоме майно передається актом приймання-передавання нерухомого майна за формою, що наведена в додатку 2.

На письмовий запит відкритого акціонерного товариства або осіб, які відповідно до законодавства України є правонаступниками відкритих акціонерних товариств, арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), у разі порушення справи про банкрутство підприємства, засновник відкритого акціонерного товариства готує перелік нерухомого майна, переданого до статутного фонду відкритого акціонерного товариства за формою, що наведена в додатку 3.

Підтвердження права власності на нерухоме майно проводиться на підставі таких документів: дані інвентаризаційних описів основних фондів, складені на дату оцінки об'єкта; копія державного акта про право власності на землю або на право постійного користування земельною ділянкою; акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу або акт оцінки вартості майна; акти державних комісій про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (у разі наявності); перелік нерухомого майна, що є власністю орендаря (для орендних підприємств за станом на дату оцінки), із зазначенням вартості, інвентарного номера та місцезнаходження; завірені копії установчих документів, які підтверджують правонаступництво приватизованого акціонерного товариства; аудиторський висновок (у разі відсутності документів, що стосуються бухгалтерського обліку); затверджений план приватизації (план розміщення акцій) або нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу об'єкта приватизації.

З огляду на викладене суд вбачає, що необхідними документами для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно в даному випадку є рішення засновника про створення відкритого акціонерного товариства та перелік нерухомого майна, переданого до статутного фонду, який має відповідати вимогам вищенаведеного Положення.

Суд зазначає, що державним реєстратором у своєму рішенні про зупинення не зазначено відсутність якого саме правовстановлюючого документу відповідно до чинного законодавства стало підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію з огляду на те, що пункт 37 Порядку передбачає можливість подачі іншого документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

При цьому, приймаючи оскаржуване рішення, державний реєстратор зазначив, що заявником не було усунено обставин, які були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви. Крім того, зазначено, що заявником не подано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту.

У свою чергу, статтею 24 Закону №1952-IV визначені випадки, у разі яких у державній реєстрації прав може бути відмовлено, зокрема: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена (частини 2,5 статті 24 Закону №1952-IV).

З системного аналізу вищевказаних норм Закону №1952-IV вбачається обов'язок державного реєстратора приймати рішення про відмову в державній реєстрації прав з вичерпним переліком обставин, що стали підставою для його прийняття.

Разом з тим, у оскаржуваному рішенні державним реєстратором не наведено конкретних обставин, що стали підставою для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на нерухоме майно - ЗТП-1, що знаходиться за адресою - м. Кропивницький, пров. Ковалівський, 11п.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування (п. 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. N 1127)

Як зазначалося раніше, оскаржуване рішення відповідача не містить вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що державний реєстратор при прийнятті рішення про відмову позивачеві у державній реєстрації прав та обтяжень № 32437068 від 18.11.2016 р. на об'єкт нерухомого майна, діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, що привело до порушення прав, свобод та інтересів позивача, оскільки позивач надав до державного органу всі документи, отримані у встановленому законом порядку, для здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідач не дотримав вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому його оскаржуване рішення, як суб'єкта владних повноважень, є неправомірним, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву, подану ПАТ "Кіровоградобленерго" 22.09.2016 року про державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно, а саме на ЗТП-1, що знаходиться за адресою - м. Кропивницький, пров. Ковалівський11 п, з урахуванням висновків суду.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 162,163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 18.11.2016 року № 32437068 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради Нікітенко Олександра Володимировича.

Зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради повторно розглянути подану 22.09.2016 року Публічним акціонерним товариством "Кіровоградобленерго" заяву про державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно, а саме на ЗТП-1, що знаходиться за адресою: м. Кропивницький, пров. Ковалівський, 11-п.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради судовий збір в розмірі 2756,00 грн. на користь ПАТ "Кіровоградобленерго".

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду К.М. Притула