Справа № 813/4326/14
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року м. Київ К/800/30434/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівБорисенко І.В.
Олендера І.Я.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року

у справі №813/4326/14 (876/8353/14)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеп»

до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотеп» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 18 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року, задовольнив адміністративний позов. Визнав протиправним та скасував податкові повідомлення-рішення від 20 лютого 2014 року № та від 15 травня 2014 року №. Стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Позивач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Уповноважені особи контролюючого органу провели позапланову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток по взаємовідносинах з ПП «Ново-Ком» за період з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2011 року, про що склали акт від 12 лютого 2014 року №70/22-01-01/19332414, яким встановили порушення позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток у розмірі 392 077,00 грн.; пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, у частині ненадання позивачем контролюючому органу оригіналів документів та їх копій, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 20 лютого 2014 року №, яким позивачу збільшив суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 440 599,00 грн., з яких 392 827,00 грн. - основний платіж, 47 772,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції та податкове повідомлення - рішення від 15 травня 2014 року №, яким на підставі пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 020,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок контролюючого органу про безпідставне включення позивачем до складу валових витрат вартість товарів (робіт, послуг), отриманих від ПП «Ново-Ком» за правочином, виконання якого не спричиняє реального настання правових наслідків. Крім того, контролюючий орган посилався на порушення позивачем вимог статті 44 Податкового кодексу України у частині відсутності оригіналів документів та їх копії, які пов'язані з обчисленням та сплатою податків.

Вказані висновки контролюючого органу ґрунтуються на актах перевірок контрагента позивача та наявної податкової інформації, за змістом якої не встановлено реальності здійснення фінансово-господарської діяльності з контрагентом по ланцюгу постачання у перевіряємий період.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірні податкові повідомлення-рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності у діях позивача порушень вимог податкового законодавства при формуванні складу валових витрат по господарським операціям з придбання товарів (робіт, послуг) у зазначеного контрагента, а також відсутності правових підстав для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій передбачених статтею 121 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємий період позивач (замовник) мав господарські відносини з ПП «Ново Ком» (постачальник) на підставі договору від 06 жовтня 2010 року №0610/01, за умовами якого, постачальник зобов'язався поставити замовнику товари для поліграфічної діяльності (пласти офс., папір, фольгу, фарбу).

Фактичне виконання вказаних господарських відносин підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних та податкових накладних.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до умов вказаного договору, обов'язок з поставки (перевезення) товару покладений на постачальника, у зв'язку з чим, товари були доставлені постачальником на складське приміщення позивача за адресою: м. Львів, вул. П'ясецького, 12, яке позивач орендує у ТОВ «Компанія «Галпан» на підставі договору оренди №0911-12. Приймання товарів здійснювалося працівником позивача Босик С. на підставі виданої довіреності на приймання товарно-матеріальних цінностей від 04 січня 2011 року №2, про що свідчить підпис в видаткових накладних та журнал реєстрації виданих довіреностей.

З матеріалів справи вбачається, що за поставлені у грудні 2010 року товари позивач здійснив розрахунок шляхом оплати коштів на розрахунковий рахунок ПП «Ново - Ком» у січні 2011 року, про що свідчать банківські виписки, а за поставлені у січні 2011 року товари - шляхом відступлення права вимоги та вексельних платежів, про що свідчить договір про відступлення права вимоги від 08 червня 2012 року; акт приймання-передавання документів по договору відступлення права вимоги; угода про вексельний платіж від 28 вересня 2012 року №2; акт прийому-передачі векселів та векселі.

Придбаний товар був використаний позивачем у власній господарській діяльності, зокрема реалізований кінцевим споживачам, про що свідчать накладні на поставку та доручення, які видавались відповідальним особам на отримання товару.

Так, відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вказаного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із нормою абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі не дозволяється (пункту 5.10 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього ж Закону визначено, що первинний документ як документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи з вказаних норм податкового законодавства, до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформував валові витрати на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від вказаного контрагента, та у зв'язку з оплатою вартості придбаних товарів (робіт, послуг), що відповідає наведеним вимогам законодавства.

Натомість, відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу валових витрат спірної суми податку по господарським операціям із зазначеним контрагентом.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи податкового органу про те, що порушення контрагентом позивача норм податкового законодавства при формуванні своїх податкових зобов'язань, свідчать про відсутність у останнього права на формування валових витрат за спірними операціями, оскільки чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування валових витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу валових витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Зважаючи на встановлення судами першої та апеляційної інстанцій факту документального підтвердження формування позивачем валових витрат за результатами здійснення господарської діяльності з ПП «Ново-Ком», а також використання придбаного товару (робіт, послуг) підприємством у власній господарській діяльності, контролюючим органом безпідставно донараховано податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств.

Щодо доводів контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, в частині ненаданням контролюючому органу оригіналів документів та їх копії, які пов'язані з обчисленням та сплатою податків під час проведення перевірки, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про їх безпідставність з огляду на наступне.

Так, 04 квітня 2012 року позивач (Замовник) та ПП «Вольта» (Виконавець) уклали договір №95-2/12 архівного зберігання та впорядкування документації, виділення до знищення та надання супутніх послуг.

На виконання умов договору Замовник передав, а Виконавець прийняв на тимчасове архівне зберігання документацію замовника за 2011 рік - 30 червня 2012 року включно та за 01 липня 2010 року - 30 червня 2012 року.

Також позивач (Замовник) та ПП «Вольта» (Виконавець) 15 жовтня 2013 року уклали договір № 0811-27 про виділення до знищення документів і справ. На виконання умов договору Замовник передав, а Виконавець прийняв для виконання робіт з виділення до знищення документацію замовника за 2010 рік включно, що оформлено актом передачі документації. Експертною комісією виділено до знищення справи до 2010 року включно, які втратили практичне значення і можуть бути знищені на підставі акту про виділення документів і справ від 24 жовтня 2013 року, який затверджений сторонами договору. Даний акт містить відмітку про те, що документи за 2010 рік були знищені шляхом спалення 10 січня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом на адресу позивача направлено запит від 21 січня 2014 року №553/22-10/23 про надання пояснень та їх документального підтвердження з питань здійснення фінансово - господарських операцій з ПП «Ново - Ком» за період грудень 2010 року, січень 2011 року.

Листом від 03 лютого 2014 року № 03-02/14 позивачем надано відповідь, якою фактично відмовлено у наданні запитуваної інформації, у зв'язку із невідповідністю вказаного запиту вимогам, визначеним статті 73 Податкового кодексу України (відсутність вказівки на підстави, вичерпний перелік яких визначено частиною третьої статті 73 Податкового кодексу України) та запропоновано оформити такий запит у відповідності до вимог Податкового кодексу України.

10 лютого 2014 року посадові особи відповідача на підставі наказу розпочали проведення позапланової виїзної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток по взаєморозрахунках з ПП «Ново-Ком» за період з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2011 року.

Позивачем направлено до ПП «Вольта» запит №0211/14-1 з проханням надати передану на тимчасове архівне зберігання документацію за період з 01 жовтня 2010 року по 31 січня 2011 року (розхідні накладні, журнали реєстрації доручень, податкові накладні з додатками, товарно-супровідні та банківські документи).

Одночасно, позивач супровідним листом №0211/14-2 направило на адресу контролюючого органу договори з ПП «Вольта» та акти, копію запиту №0211/14-1, аналіз рахунків по субконто по ПП «Ново-Ком» за січень 2011 року, лютий 2011 року, березень 2011 року, акт звірки взаєморозрахунків за період з 01 жовтня 2010 року по 31 січня 2011 року між позивачем та ПП «Ново-Ком».

20 лютого 2014 року ПП «Вольта» повернув позивачу на запит останнього документи і справи, які були передані на тимчасове архівне зберігання згідно акту, тобто документацію за 2011 - 30 червня 2012 років включно, що підтверджується актом повернення документації від 20 лютого 2014 року.

Згідно з вимогами статті 121 Податкового кодексу України, за порушення встановлених законодавством строків зберігання документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 Податкового кодексу України строків зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках тягнуть за собою накладення штрафу.

Відповідно до приписів підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Згідно пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує, перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати, печатку контролюючого органу.

Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що запит від 21 січня 2014 року №553/22-10/23 складено з порушенням вимог статті 73 Податкового кодексу України, у частині відсутності зазначених підстав для надіслання запиту, що свідчить про правомірність відмови позивача у наданні інформації на вказаний запит контролюючого органу.

Згідно з пунктами 85.2, 85.4, 85.8 статті 85 Податкового кодексу України при проведенні перевірки платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів ДПС у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки. При проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності. У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

За змістом приписів пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач у межах строку встановленого податковим законодавством передав первинні бухгалтерські документи за результатами господарської діяльності з контрагентами за період з 01 жовтня 2010 року по 31 січня 2011 року, на архівне зберігання, про що повідомив належним чином контролюючий орган під час перевірки.

Відтак, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про позбавлення позивача можливості надати контролюючому органу витребувану первинну бухгалтерську документацію, передану ПП «Вольта» на тимчасове архівне зберігання за спірний період, а відтак і відсутності підстав для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій передбачених пунктом 121.1 статті 121 Податкового кодексу України.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі №813/4326/14 (876/8353/14) залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Борисенко І.В.
Олендер І.Я.