Справа № 804/5512/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

30 серпня 2016 р. Справа № 804/5512/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Гончарова І.А., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 з вимогою - визнати дії прокурора Скрипнік Максима Володимировича, по складанню протоколу № 1 від 06.03.2015 року за ч.1 ст. 172-4 КУпАП відносно ОСОБА_1, протиправними та скасувати протокол № 1 від 06.03.2015 року про вчинення адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 172-4 КУпАП.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.1, 2, ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1 та п.1 ч.2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з п.4 ч.1 ст.106 КАС України у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Частиною 4 ст.105 КАС України визначено, що адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання не чинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи не вчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Необхідно зазначити, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки і спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту щодо конкретних обставин, та стосується прав і обов'язків конкретного суб'єкта суспільних відносин та якому він адресований.

Обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Як вбачається з поданого позову та додатків до нього у протоколі № 1 про вчинення адміністративного корупційного правопорушення від 06.03.2015 року зафіксовано порушення позивачем вимог ст.7 Закону України "Про заходи запобігання та протидію корупції", відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 172-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, в матеріалах позову є листи Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 та Прокуратури Дніпропетровської області з яких слідує, що постановою Дніпропетровського районного суду від 27.03.2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-4 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.08.2015 року постанову Дніпропетровського районного суду від 27.03.2015 року залишено без змін.

Абзацем 2 ст.287 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Враховуючи викладене, протокол № 1 про вчинення адміністративного корупційного правопорушення від 06.03.2015 року за ч.1 ст. 172-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 у розумінні пункту 1 частини 1 статті 3, частини 2 статті 2, пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України України не є нормативно - правовим актом або правовим актом індивідуальної дії, оскільки не встановлює, не змінює та не припиняє жодних прав та обов'язків для позивача. Протокол про вчинення адміністративного корупційного правопорушення є службовим документом, який підтверджує сам факт вчинення правопорушення, а також містить встановлені у ході виявлення правопорушення ті чи інші обставини та факти.

Відтак вимога позивача про визнання протиправним та скасування протоколу № 1 про вчинення адміністративного корупційного правопорушення від 06.03.2015 року не може бути розглянута у порядку адміністративного судочинства, тому що за результатами розгляду цього протоколу суд приймає постанову у справі про адміністративне правопорушення, що є рішенням, яке і може бути оскаржено в подальшому.

Відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 2, 3, 4, 17, 105-107, п. 1 ч.1 ст. 109, ст. 160, 165 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 з вимогою - визнати дії прокурора Скрипнік Максима Володимировича, по складанню протоколу № 1 від 06.03.2015 року за ч.1 ст. 172-4 КУпАП відносно ОСОБА_1, протиправними та скасувати протокол № 1 від 06.03.2015 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-4 КУпАП про вчинення адміністративного корупційного правопорушення - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачам.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та в строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Гончарова