Справа № 820/5383/16
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 р. Справа № 820/5383/16

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Русанової В.Б., Присяжнюк О.В.

при секретарі Дудка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2016р. по справі № 820/5383/16

за позовом Громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9

до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області

третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийняте відносно неї УДМС України в Чернігівській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2016р. по справі № 820/5383/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2016р. по справі № 820/5383/16 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа письмові заперечення на апеляційну скаргу не подала.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою Соціалістичної Республіки В'єтнам, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Позивач 23.11.2012 р. звернулася до Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, як особа, яка є матір'ю іммігранта та її неповнолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, додатком якої була довідка № 61 про реєстрацію особи громадянином України, видана УДМС України в Чернігівській області 23.11.2012 р. За результатами розгляду зазначеної заяви прийнято рішення про надання ОСОБА_9 дозволу на імміграцію в України від 04.01.2013 р. терміном дії до 03.01.2014 р. на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

У зв'язку з цим, 08.01.2013 р. на підставі дозволу на імміграцію в Україну та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 11 Закону України «Про імміграцію», громадянка В'єтнаму ОСОБА_9 була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_1 строком дії - «безстроково».

Також, судом першої інстанції встановлено, що 04.08.2016 р. позивач звернулася до ГУ ДМС України в Харківській області з приводу дійсності своєї посвідки на постійне проживання в Україні та листом управління № 04/1-14645 від 11.08.2016 р. ОСОБА_9 було надано відповідь, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області, 03.06.2015 р. рішенням УДМС України в Чернігівській області їй скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Вказаний дозвіл на імміграцію скасований на підставі рішення УДМС України в Чернігівській області.

Не погодившись з рішенням відповідача про скасування дозволу на імміграцію, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що у розумінні приписів законодавства дозвіл на імміграцію в Україну, наданий громадянці В'єтнаму ОСОБА_9 на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» ( як матері громадянина України), підлягав скасуванню, оскільки був наданий особі яка не визнана матір»ю іммігранта.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію слугував висновок УДМС України в Чернігівській області від 30.12.2014 р., в якому зазначено, що 16.12.2013 р. до УДМС України в Чернігівській області надійшов лист ГУ ДМС України в Харківській області від 15.12.2014 р. № 02/21836 про проведення перевірки щодо документування посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 08.01.2013 р. громадянина В'єтнаму ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 У зв'язку із проведенням перевірки матеріалів справи про продовження строку перебування громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4 додатково була проведена перевірка матеріалів справи його дружини - громадянки В'єтнаму ОСОБА_9.

У ході перевірки було встановлено, що 17.11.2012 р. до Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області із заявою про продовження строку перебування на території України звернулась ОСОБА_9 та надала свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3, видане 30.08.2012 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні на ім'я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (батько - ОСОБА_4 мати - ОСОБА_9) та зазначила підставу для подальшого перебування в Україні - дитина народилась на території України, подані документи на отримання дозволу на імміграцію.

У зв'язку з цим, 17.11.2012 р. начальником Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області Дайнеко В.І. було прийнято рішення про продовження строку перебування на території України громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9 до 02.02.2013 р.

У ході вивчення матеріалів про продовження строку перебування на території України ОСОБА_9 встановлено, що при прийнятті рішення були порушені вимоги пп. 1 п. 6 та п. 7 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 р. № 150 (далі - Порядок № 150), та пункту 4.2 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.04.2012 р. № 363 (далі - Порядок № 363).

На підставі вказаного висновку, УДМС України в Чернігівській області, перевіривши законність продовження строку перебування на території України ОСОБА_9 виявив порушення, а саме: не встановлена дата останнього в'їзду іноземця в Україну (в доданих позивачем до заяви про продовження терміну перебування в Україні документах відсутня віза, відсутній дата-штамп перетину державного кордону або довідка з Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо підтвердження фактів законного перетину кордону України); не надано документи, які б підтверджували зазначену в заяві позивача причину для продовження строку перебування на території України (звернувшись із заявою про продовження строку перебування на території України позивач вказав обґрунтовану підставу для подальшого перебування в Україні - дитина є громадянином України, але в матеріалах справи відсутня довідка про реєстрацію особи громадянином України); документи на отримання дозволу на імміграцію подані ОСОБА_9 до територіального підрозділу 23.11.2012 р., тобто, пізніше ніж заява про продовження строку перебування в Україні (17.11.2012 р.); відсутній оригінал перекладу українською мовою паспортного документа, засвідчений в установленому законодавством порядку, що порушує вимоги абз. 2 пп. 1 п. 9 Порядку № 150, відповідно до якого для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства/приймаюча сторона разом із заявою подають переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений в установленому законодавством порядку.

Колегія суддів зазначає, що умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регулюються , зокрема, Конституцією України, Законом України «Про імміграцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 4 цього Закону поза квотою імміграції дозвіл на імміграцію надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про імміграцію», спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України. Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Як передбачено п. п. 21-24 Порядку, провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 р. № 1983 (далі - Порядок № 1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Судовим розглядом встановлено, що правовою підставою для прийняття відповідачем рішення про скасування дозволу на імміграцію зазначено п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» (в інших випадках, передбачених законами України), а саме в зв'язку з тим, що рішення про продовження строку перебування на території України ОСОБА_9, прийняте 17.11.2012 р. начальником Деснянського РВ у м. Чернігові за відсутності документально підтвердженої підстави та з перевищенням посадових повноважень.

Таким чином, на думку відповідача, позивач при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію не підтвердила законність перебування в Україні.

Проте, відповідач не скасував вищевказаного рішення про продовження строку перебування на території України.

Відповідно до п. 12 Порядку № 1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Судовим розглядом встановлено, що 08.01.2013 р. на підставі дозволу на імміграцію в Україну та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 11 Закону України «Про імміграцію», громадянка В'єтнаму ОСОБА_9 була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_1 строком дії - «безстроково».

Отже, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні, проводилася перевірка законності залишення на постійне проживання на території України позивача, та керуючись пунктом п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачу, визначених у ст. 10 Закону України «Про міграцію», не виявив, у зв'язку з чим, надав посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для скасування дозволу на імміграцію слугувала та обставина, що відповідачем не встановлена дата останнього в'їзду іноземця в Україну (в доданих позивачем до заяви про продовження терміну перебування в Україні документах відсутня віза, відсутній дата-штамп перетину державного кордону або довідка з Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо підтвердження фактів законного перетину кордону України); не надано документи, які б підтверджували зазначену в заяві позивача причину для продовження строку перебування на території України (звернувшись із заявою про продовження строку перебування на території України позивач вказав обґрунтовану підставу для подальшого перебування в Україні - дитина є громадянином України, але в матеріалах справи відсутня довідка про реєстрацію особи громадянином України); документи на отримання дозволу на імміграцію подані ОСОБА_9 до територіального підрозділу 23.11.2012 р., тобто, пізніше ніж заява про продовження строку перебування в Україні (17.11.2012 р.); відсутній оригінал перекладу українською мовою паспортного документа, засвідчений в установленому законодавством порядку, що порушує вимоги абз. 2 пп. 1 п. 9 Порядку № 150, відповідно до якого для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства/приймаюча сторона разом із заявою подають переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений в установленому законодавством порядку.

Положеннями ч. 1 ст. 13 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про імміграцію» встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта, але як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення не містить посилань на конкретні обставини як на підставу застосування ст. ст. 12, 13 Закону України «Про імміграцію» для скасування дозволу на імміграцію позивачу.

При цьому, колегія суддів зауважує, що вказані обставини існували на момент розгляду заяви позивача та прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію в Україні, з подальшою видачею посвідки на постійне місце проживання в Україні. Позивач, при отриманні дозволу на імміграцію надав документи, передбачені законом, не приховував дані щодо сімейного стану, та на підставі правдивих даних отримав дозвіл на імміграцію в Україну.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач не скасував рішення начальника Деснянського РВ у м. Чернігові від 17.11.2012 року про продовження строку перебування ОСОБА_9 на території України, а матеріали перевірки не містять доказів вини позивача в наданні неправдивих відомостей чи підроблених документів.

Також колегія суддів зазначає, що перелік підстав для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію визначений ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а «інших випадків» (п. 6 ч. 1 ст. 12 цього Закону), зокрема, з підстав, що зазначені відповідачем у висновку від 03.06.2015 р., чинним законодавство не передбачено.

Відповідно ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно законодавства України надання іноземному громадянину дозволу на імміграцію в Україні і отримання їм посвідки на постійне проживання в Україні є підтвердженням знаходження його на території країни на законних підставах.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Таким чином, державні органи, в тому числі і Державна міграційна служба України та Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, враховуючи, що при наданні позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання будь-яких заперечень щодо законності перебування позивача на території України не висловлювалося, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 04.01.2013 р. громадянці В'єтнаму ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 є неправомірним.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2016р. по справі № 820/5383/16 прийнята з порушенням норм матеріального права, вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2016р. по справі № 820/5383/16 - задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2016р. по справі № 820/5383/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9 - задовольнити.

Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 03.06.2015 р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 04.01.2013 р. громадянці В'єтнаму ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (вул. Шевченка, 51-а, м. Чернігів, 14013, ) на користь Громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9 (АДРЕСА_2, 61171) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 607,00 грн. (шістсот сім гривень) 00 коп.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27.02.2017 року.