Справа № 826/17493/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» - Просалової Олени Євгенівни на ухвалу судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашути Дмитра Євгеновича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У люстопаді 2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашути Дмитра Євгеновича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якому просило суд:

- визнати протиправним рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» (протокол № 085/15 від 09.04.2015 р.) в частині не акцептування та не включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24; ідентифікаційний код 09322299) кредиторської вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 22/1; ідентифікаційний код 33942232; п/р 0593 в ПАТ «Укрсоцбанк» у м. Києві, МФО 300023) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на суму 919 380 гривень 00 копійок;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашуту Дмитра Євгеновича акцептувати кредиторську вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 22/1; ідентифікаційний код 33942232; п/р0593 в ПАТ «Укрсоцбанк» у м. Києві, МФО 300023) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» у розмірі 919 380 (дев'ятсот дев'ятнадцять тисяч триста вісімдесят) гривень 00 копійок та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» шляхом включення до реєстру акцептованої кредиторської вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 22/1; ідентифікаційний код 33942232; п/р 0593 в ПАТ «Укрсоцбанк» у м. Києві, МФО 300023) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на суму 919 380 гривень 00 копійок;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» щодо включення до реєстру акцептованої кредиторської вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 22/1; ідентифікаційний код 33942232; п/р0593 в ПАТ «Укрсоцбанк» у м. Києві, МФО 300023) на суму 919 380 гривень 00 копійок.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді суду першої інстанції, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

23 лютого 2017 року під час судового засідання представником апелянта - Просаловою Оленою Євгенівною подано заяву про зміну найменування позивача у справі на підставі ст. 49 КАС України, а саме з Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ».

Відповідно до ст. 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно - правову форму та назву. Найменування юридичної особи вказується в ї установчих документає і вноситься до єдиного державного реєстру.

Згідно ст..104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилась, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Так, відповідно до наданих документів - витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з інформацією щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ» станом на 27.01.2017 року, встановлено, що 27.01.2017 року була здійснена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг», а саме: зміна назви юридичної особи з Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ».

Перевіривши матеріали справи та подану заяву представника апелянта - Просалової Олени Євгенівни про зміну найменування позивача у справі, колегія суддів вважає, що подана заява підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу судді першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі суддя суду першої інстанції виходив з того, що даний адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком судді суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Так, відповідно до пункту 4 части 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 6 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, а саме на рішення від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

На підставі вище зазначеного, а також системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 № 21-4846а15.

Частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Матеріалами справи встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з вимогою щодо позивача в частині включення вимоги ТОВ «УніКредит Лізинг» на суму 919 380,00 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк»

16.02.2011 року між ТОВ «УніКредит Лізинг» та ТОВ «БНТ-ФІНАНСИ» укладено договір фінансового лізингу № 2259L11/00 від 16.02.2011 р.

Відповідно до умов контракту, з метою забезпечення належного виконання зазначеного вище договору, 23.02.2011 року ПАТ «КБ «Експобанк» була надана платіжна гарантія № 1901/884 від 23.02.2011 р. У зв'язку з настанням гарантійного випадку ПАТ «КБ «Експобанк» за гарантією виплачується протягом п'яти календарних днів з дати отримання вимоги грошова сума, у розмірі 919 380, 00 грн.

Відповідно до вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є договірні відносини.

Тобто між даними особами існує спір про право, що в свою чергу виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Так, на підсаві зазначеного вище суддя суду першої інстанції керуючись положеннями статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до правильного висновку щодо відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його зміни чи скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв'язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 41, 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ» - Просалової Олени Євгенівни - залишити без задоволення, а ухвалу судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 27 лютого 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.