Справа № 2а-4555/08/1570
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" лютого 2017 р. м. Київ К/9991/68206/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Загороднього А.Ф.,

Стародуба О.П.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Головного управління ветеринарної медицини в Одеській області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління ветеринарної медицини в Одеській області №05-к від 29 січня 2008 року про його звільнення;

- поновити його на посаді головного спеціаліста - державного інспектора ветеринарної медицини відділу протиепізоотичної роботи Головного управління ветеринарної медицини в Одеській області;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 лютого 2008 року по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі в сумі 135 797,44 грн.;

- стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати в сумі 15 663,89 грн.;

- стягнути моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем порушено порядок проведення атестації, а тому рішення атестаційної комісії є необ'єктивним та необґрунтованим. Вважає, що результати проведеної атестації не мають впливати на проходження ним служби, а тому спірний наказ є незаконним та підлягає скасуванню.

Посилаючись на вказані обставини просив позовні вимоги задовольнити.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останньою постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та прийняття нового - про задоволення позову.

У запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 1 квітня 2003 року проходив службу в Управлінні ветеринарної медицини на посаді головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи управління ветеринарної медицини в Одеській області - державного інспектора ветеринарної медицини області.

24 жовтня 2007 року начальником управління ветеринарної медицини в Одеській області, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року №1922, наказу Головного управління державної служби України від 17 листопада 2004 року №201, видано наказ №100-к «Про проведення атестації державних службовців управлінь ветеринарної медицини в області, районах та містах області».

На виконання цього наказу утворено атестаційну комісію затверджено графік проведення атестації, складено списки державних службовців, які підлягають атестації.

Начальником відділу організації протиепізоотичної роботи Управління ветеринарної медицини в Одеській області на ОСОБА_4 складено службову характеристику, відповідно до якої він безвідповідальний до виконання функціональних обов'язків, має низький рівень організації власної роботи, доручення виконує з порушенням встановлених термінів та на низькому професійному рівні, результати його виконаної роботи потребують доопрацювань, володіє спеціальним знанням, достатнім для задовільного вирішення завдань професійного характеру, його професійні вміння та навички розвинуті посередньо, що забезпечує необхідний рівень виконання професійних завдань при сторонній допомозі, готовий до дій, але працює не з власної волі, безініціативний, працездатність задовільна, почуття відповідальності виявляє нестабільно, здатний до прийняття самостійних рішень, але вони не завжди бувають обґрунтованими, у критичних ситуаціях виявляє нерішучість, професійний досвід накопичує і оновлює в міру необхідності, здебільшого працює за шаблоном.

19 січня 2007 року ОСОБА_4 ознайомлено з службовою характеристикою під підпис. Однак, з висновками щодо його роботи не погодився про що він зазначив.

За результатами проведеної 27 листопада 2007 року атестації прийнято рішення про невідповідність ОСОБА_4 займаній посаді та рекомендовано перевести його за згодою на іншу посаду, що відповідає його професійному рівню, а у разі відмови - звільнити з займаної посади. Цього ж дня ОСОБА_4 ознайомлено з вказаним рішенням, що підтверджується його підписом в атестаційному листі.

Однак, ОСОБА_4 не погодившись з вказаним рішенням, 5 грудня 2007 року подав скаргу, за результатами розгляду якої начальником управління ветеринарної медицини в Одеській області видано наказ від 25 грудня 2007 року № 82 «Про повторне проведення атестації» та сформовано атестаційну комісію, до якої залучено головного юрисконсульта управління державної служби Головдержслужби України в Одеській області та директора Одеської дослідної станції Національного наукового центру ІЕКВМ.

25 грудня 2007 року повторно проведено засідання атестаційної комісії управління ветеринарної медицини в Одеській області та прийнято рішення, що ОСОБА_4 не відповідає займаній посаді головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи через недостатню кваліфікацію, та рекомендовано начальнику управління звільнити його з займаної посади. В цей же день позивача ознайомлено з вказаним рішенням особисто під підпис.

Результати атестації державних службовців управлінь ветеринарної медицини в області, районах та містах області у 2007 році затверджено наказом Управління ветеринарної медицини в Одеській області від 9 січня 2008 року №01, з яким позивача ознайомлено під підпис. Згідно з додатком до цього наказу, позивача зараховано до списку не атестованих державних службовців управління ветеринарної медицини в Одеській області як такий, що не відповідає займаній посаді.

18 січня 2008 року на головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи Управління ОСОБА_4 внесено подання на ім'я начальника Управління та на ім'я голови Профспілкого комітету державних закладів ветеринарної медицини міста Одеси про звільнення із займаної посади як недостатньо кваліфікованого та за систематичні порушення трудової та виконавчої дисципліни відповідно до пункту 2 статті 40 КЗпП України.

28 січня 2008 року профспілковим комітетом державних закладів ветеринарної медицини надано дозвіл на звільнення ОСОБА_4, як члена профспілкової організації із займаної посади відповідно до пункту 2 статті 40 КЗпП України.

Наказом Управління ветеринарної медицини в Одеській області №05-к від 29 січня 2008 року ОСОБА_4 звільнено з посади головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи управління ветеринарної медицини області з 31 січня 2008 року як такого, що не відповідає займаній посаді із-за недостатньої кваліфікації відповідно до пункту 2 статті 40 КЗпП України.

Підставою для прийняття вказаного наказу вказано рішення атестаційної комісії від 25 грудня 2007 року та наказ від 9 січня 2008 року № 01 «Про результати атестації державних службовців управлінь ветеринарної медицини в області, районах та містах області у 2007 році».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що приймаючи спірний наказ відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Втім, колегія суддів не погоджується з таким висновком судів.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 своєї постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Втім, суди попередніх інстанцій так і не перевірили наявність чи відсутність перешкод для переведення позивача за його згодою на іншу посаду (наявність на підприємстві вакантної посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку позивач міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо), а також не встановили, чи пропонувалась позивачу інша робота, що є належним виконанням роботодавцем вимоги частини другої статті 40 КЗпП України, не витребували необхідні докази на підтвердження цих обставин, саме які мають вирішальне значення для даного спору і на необхідність з'ясування яких указував Вищий адміністративний суд України у своїй постанові ще 18 жовтня 2011 року, коли скасовував рішення судів попередніх інстанцій та направляв справу на новий розгляд.

Згідно з частиною п'ятою статті 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Однак, при повторному розгляді справи зазначене питання залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Натомість, вирішуючи заявлені вимоги, суди обмежились лише посиланням на те, що з рішенням атестаційної комісії проведеної 27 листопада 2007 року позивач ознайомився в цей же день, однак, про згоду на переведення на іншу посаду він не зазначав.

Проте, підставою для прийняття спірного наказу стало рішення атестаційної комісії від 25 грудня 2007 року, а тому судам необхідно встановити чи пропонував відповідач перевести позивача на іншу роботу після проведення повторної атестації, тобто, після 25 грудня 2007 року. При цьому, передумовою для згоди або відмови працівника на переведення на іншу роботу є відповідна пропозиція роботодавця та наявність такої роботи.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України можливе лише за умови дотримання відповідачем встановленого порядку вивільнення та забезпечення всіх прав та гарантій працівника, зокрема, лише за відсутності можливості переведення працівника на іншу роботу, що не заборонена йому за станом здоров'я та відповідає його кваліфікації.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення вимог процесуального законодавства є підставою для скасування оскаржених рішень і направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно належним чином з'ясувати всі обставини справи, дослідити наявні докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. При цьому, слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 220-1 КАС України, за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення, суд касаційної інстанції ухвалює рішення за наслідком попереднього розгляду справи, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись статтями 220-1, 227, 231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

А.Ф. Загородній

О.П.Стародуб