Справа № 826/15165/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2017 року № 826/15165/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., суддів: Літвінової А.В., Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1,

до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2,

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС у Чернігівській області, відповідач-2), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, третя особа) про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ОСОБА_2 (чоловіком ОСОБА_1.) порушено положення Закону України "Про очищення влади" та приховано від останньої інформацію фінансового характеру про одержані доходи, наявне майно та зобов'язання фінансового характеру, оскільки освідомленість позивача про інформацію фінансового характеру зазначену у деклараціях за 2012, 2013, 2014 роки могло бути враховано Деснянським районним судом при поділі спільного сумісного майна подружжя у справі № 750/3281/15-ц.

Позивачем наголошено, що вказані обставини є підставою для звільнення ОСОБА_2 із займаної посади.

Однак, на думку позивача, відповідачами в порушення вимог чинного законодавства не здійснено перевірку відомостей вказаних у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012, 2013, 2014.

Представник відповідача-1 надав до суду заперечення проти позову від 08.11.2016, зі змісту яких вбачається, що ДФС України направлено заяву ОСОБА_1 від 14.09.2016 щодо перевірки інформації зазначеної у у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012, 2013, 2014 до ГУ ДФС у Чернігівській області.

За наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.09.2016 ГУ ДФС України надало відповідь про перевірку декларацій, отже, на думку представника ДФС України, відсутні підстави для задоволення позову.

Представник відповідача-2 проти позову заперечував із тих підстав, що чинним законодавством не передбачено порядок та механізм перевірки достовірності відомостей зазначених у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011-2013 роки (крім спеціальної перевірки щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Натомість представник третьої особи письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог та будь-яких матеріалів на підтвердження або спростування обставин, зазначених у позові, не надав.

Суд, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 16.07.2005 по 19.05.2015 позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який є військовослужбовцем Служби безпеки України та працює в управлінні Служби безпеки України у Чернігівській області.

За наслідком судового розгляду справи № 750/3281/15-ц від 03.04.2015 про поділ сумісного майна подружжя позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_2 у деклараціях про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011-2014 роки вказано відомості, що не відповідають дійсності та є наслідком приховування належних третій особі одержаних доходів, наявного майна та зобов'язання фінансового характеру.

Вважаючи такі дії ОСОБА_2 протиправними, позивач звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області з метою зобов'язати відповідача провести перевірку достовірності вказаних ОСОБА_2 у деклараціях про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011-2014 роки відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідності вартості майна (майнових прав), вказаних у декларації про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданих ОСОБА_2

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 161 КАС України встановлює, що під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з положеннями статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.2015 № 333 "Про затвердження Порядку здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру" (далі - Порядок) визначено, що Порядок визначає механізм проведення органами Державної фіскальної служби України (далі - контролюючий орган) перевірки достовірності відомостей про доходи, нерухоме майно, транспортні засоби, кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах, цінні папери, внески до статутного (складеного) капіталу товариства, підприємства, організації, фінансові зобов'язання (далі - відомості), зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік (далі - декларація) за формою, встановленою Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - перевірка).

Пункт 5 Порядку визначає, що перевірка здійснюється апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання (податковою адресою) суб'єкта декларування, а саме територіальні органи Державної фіскальної служби України здійснюють перевірку інших суб'єктів декларування, крім зазначених у підпункті 1 цього пункту, на підставі отриманих копій декларацій таких суб'єктів декларування.

Згідно з п. 7 Порядку загальний алгоритм проведення контролюючими органами перевірки включає такі складові:

1) одержання від державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права копії декларації суб'єкта декларування;

2) проведення перевірки достовірності зазначених у декларації відомостей, що фактично полягає в:

аналізі наявної в контролюючому органі податкової інформації щодо доходів, отриманих суб'єктом декларування, та порівнянні її з відомостями про доходи, вказані в декларації, з метою з'ясування достовірності та повноти їх відображення в декларації;

порівнянні відомостей про вказане в декларації нерухоме майно, транспортні засоби, кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах, цінні папери, внески до статутного (складеного) капіталу товариства, підприємства, організації, фінансові зобов'язання з наявною в контролюючому органі податковою інформацією про них з метою з'ясування достовірності та повноти їх відображення в декларації;

проведенні арифметичного контролю;

3) направлення запитів до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також платників податків для одержання документів (копій документів) та інформації щодо відомостей, які мають відображатися в декларації, у межах повноважень, визначених Податковим кодексом України та Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», у разі:

встановлення розбіжностей між відомостями, зазначеними в декларації, та наявною в контролюючому органі податковою інформацією про них;

необхідності з'ясування інформації щодо перебування у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта нерухомого майна, транспортних засобів, перебування у його власності цінних паперів, внесків до статутних (складених) капіталів товариств, підприємств, організацій, витрат на придбання, фінансових зобов'язань, інших відомостей, які мають відображатися в декларації;

4) одержання від суб'єкта декларування письмового пояснення та/або копій підтвердних документів у разі встановлення розбіжності між відомостями, зазначеними в декларації, та наявною в контролюючому органі податковою інформацією про них, у тому числі встановлені після отримання відомостей за запитами від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також платників податків.

Надані письмові пояснення та/або копії підтвердних документів з питань встановлених розбіжностей є обов'язковими до розгляду та врахування при складанні висновку про результати здійснення перевірки;

5) підготовка висновку про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку (далі - висновок);

6) надсилання письмового повідомлення спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює відповідний суб'єкт декларування, у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку (далі - повідомлення).

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 № 3206-VI суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить провести перевірку достовірності вказаних ОСОБА_2 у деклараціях про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011-2014 роки відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідності вартості майна (майнових прав), вказаних у декларації про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданих ОСОБА_2

Ч. 9 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 № 3206-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що перевірка достовірності зазначених у декларації відомостей здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у порядку, визначеному цим органом.

Для здійснення перевірки достовірності зазначених у декларації відомостей державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, інша юридична особа публічного права протягом десяти днів з дня одержання декларації від суб'єкта декларування надсилає її копію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. (п.2 ч.9)

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, під час проведення перевірки достовірності зазначених у декларації відомостей має право одержувати від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права та підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності інформацію або копії необхідних документів щодо зазначених відомостей в межах своїх повноважень. (п. 3 ч. 9)

В той же час, як вбачається із Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 № 3206-VI статтю 12 доповнено частиною дев'ятою згідно із Законом № 224-VII від 14.05.2013; в редакції Закону № 1261-VII від 13.05.2014.

З урахуванням викладеного вище, суд зазначає, що ст. 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи. (п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № З-рп/2001 від 5 квітня 2001 року (справа про податки)).

Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин в частині перевірки достовірності вказаних ОСОБА_2 у деклараціях про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011-2013 роки відомостей, поданих ОСОБА_2, чинним законодавством не було передбачено здійснення перевірки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у порядку, визначеному цим органом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів провести перевірку достовірності вказаних ОСОБА_2 у деклараціях про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011-2013 роки відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідності вартості майна (майнових прав), вказаних у декларації про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданих ОСОБА_2

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів провести перевірку достовірності вказаних ОСОБА_2 у декларації про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік відомостей, поданих ОСОБА_2, то суд зазначає наступне.

14.09.2016 ОСОБА_1 звернулася до Державної фіскальної служби України із листом щодо перевірки інформації стосовно ОСОБА_2

В той же час, листом ДФС України від 07.10.2016 № 32906/7/99-99-13-05-02-17 надіслано копію зазначеної заяви до Головного управління ДФС України в Чернігівській області, та зобов'язано з'ясувати обставини справи, скоординувати спільні дії відповідних структурних підрозділів з метою перевірки у межах компетенції викладеної інформації.

Також в матеріалах справи наявна копія листа ГУ ДФС України в Чернігівській області від 17.10.2016 № 502/Д/25-01-13-03-15, яким ОСОБА_1 надано відповідь, що звернення буде розглянуте по суті після рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/15165/16.

27.11.2015 № 15158/9/25-26 ГУ ДФС України в Чернігівській області підготовлено висновок про результати перевірки достовірності відомостей вказаних у декларації про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», зі змісту якого вбачається, що в результаті перевірки встановлено достовірність вказаних ОСОБА_2 відомостей.

Згідно з підпунктом 3 пункту 10 Наказу недостовірність вказаних у декларації відомостей вказується у висновку у разі, якщо суб'єктом декларування не вказано або вказано неповну інформацію про доходи, нерухоме майно, транспортні засоби, кошти на рахунках у банках та в інших фінансових установах, цінні папери, внески до статутного (складеного) капіталу товариства, підприємства, організації, фінансові зобов'язання у декларації.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин саме позивача.

Отже, при розгляді адміністративної справи суд встановлює наявність або відсутність порушених прав позивача з боку органів державної влади на підставі наявних у справі доказів.

Однак, як вбачається із матеріалів справи у суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідачів провести перевірку достовірності вказаних ОСОБА_2 у декларації про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік відомостей, поданих ОСОБА_2, оскільки відповідно до висновку ГУ ДФС України в Чернігівській області про результати перевірки достовірності відомостей вказаних у декларації про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», зі змісту якого вбачається, що в результаті перевірки встановлено достовірність вказаних ОСОБА_2 відомостей.

Таким чином, судом не встановлено порушень прав позивача в частині не проведення перевірки достовірності вказаних ОСОБА_2 у декларації про майно, доходи і витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік відомостей.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що під час розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність порушень прав позивача з боку відповідачів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись положеннями статей 69-71, 86, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Т.П. Балась

Судді А.В. Літвінова

А.С. Мазур