Справа № 814/150/16
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 р. Справа № 814/150/16

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Лук'янчук О.В.

- Милосердного М.М.

при секретарі - Татарин Б.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Канівець Любові Миколаївни про визнання нечинним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Канівець Л.М. про визнання протиправним та скасування рішення від 23 липня 2015 року, індексний номер 23099437 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), згідно якого 23 липня 2015 року зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23 липня 2015 року, індексний номер 23099437 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), згідно якого 23 липня 2015 року зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5

В апеляційній скарзі товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ», перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24 червня 1997 року, виданого державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва на підставі розпорядження №836 від 24 червня 1997 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_6 Право власності зареєстроване в Київському БТІ 01 липня 1997 року, реєстровий №474.

11 грудня 1998 року за реєстром №6С-3019 Одинадцятою Київською нотаріальною конторою (нотаріус Пашковець О.В.) було посвідчено заповіт ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла. 03 грудня 2014 року позивач звернулась до відповідного органу нотаріату із заявою про прийняття спадщини.

20 серпня 2015 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однією із підстав відмови і головною, було те, що право власності на квартиру на момент звернення зареєстроване не за спадкодавицею, а за іншою особою. Іншою формальною підставою відмови було те, що заповіт не був відповідно зареєстрований, однак, на даний час помилка виправлена і заповіт ОСОБА_6 зареєстрований у Спадковому реєстрі.

На підставі рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 23 липня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 23099437, на ім'я ОСОБА_5, 27 травня 2015 року було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Підставою виникнення права власності реєстратор зазначив рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28 липня 2014 pоку (справа №410/2829/14-ц).

Однак, згідно листа-відповіді Лисичанського міського суду Луганської області відповіді (за розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року №27/0/38 - 14, розгляд справ, підсудних Брянківському міському суду Луганської області здійснюється Лисичанським міським судом Луганської області) вбачається, що за даними бази даних автоматизованої системи документообігу Брянківського міського суду Луганської області встановлено, що 09 липня 2014 року зареєстрована цивільна справа за н.п. 2/410/858/14 у.н. 410/2829/14-ц за позовною заявою ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання договору дійсним, яка передана судді Снегірьову В.А. Дані щодо постановлення суддею рішення по цій справі відсутні. Також відсутні відомості про зустрічні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості та зустрічним позовом Чечельницького А.В. та ОСОБА_8 про визнання прав власності.

Крім того, відповідно до Наказу Міністерства юстиції від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи шодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» вбачається, що м. Брянка, на час винесення рішення, яке стало підставою реєстрації права власності на квартиру за сторонньою особою, перебувало під окупацією і з цього часу припинено дію усіх реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, тимчасово призупинено проведення державної реєстрації (зміни) актів цивільного стану та інше, що свідчить про те, що на вказаний час Брянківський міський суд не міг здійснювати належним чином судочинство. Однак, реєстратор, реєструючи право власності на квартиру за ОСОБА_5 не зважив на військово-політичну ситуацію в державі, не зважив і на те, що паспорт ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 виданий тим же Брянківським МС УДМС України в Луганській області 11 червня 2014 року.(також під час окупації). При цьому, реєстратор навіть не вказав контактних даних ОСОБА_5

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що державний реєстратор під час винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, мав виходити з того, що подані документи не відповідають вимогам і не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчуть, а це є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 2, 4 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею18 цього Закону; надає інформацію з Державного реєстру права бо відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 затверджений Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.8 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Згідно п.13 Порядку заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Пунктом 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, підставою для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 слугувало рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28 липня 2014 року, яким, зокрема, визнано за ОСОБА_5 право власності на вказаний об'єкт.

При цьому, згідно листа керівника апарату Лисичанського міського суду Луганської області дані щодо постановлення суддею рішення по справі №410/2829/14-ц відсутні та також відсутні відомості про зустрічні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про визнання прав вланості (а.с.13), та цей факт жодним чином не спростовано апелянтом та не надано жодних доказів, які б підтвердили наявність відповідного судового рішення.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на тому, що державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Н.М. Кулик було направлено запит до Державної судової адміністрації №11576053 від 11 червня 2015 року щодо надання інформації стосовно рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28 липня 2014 року по справі №410/2829/14-ц, оскільки у Єдиному державному реєстрі судових рішень відповідна інформація відсутня (а.с.81), проте в матеріалах справи відсутні докази наявності відповіді на вказаний запит.

Також, згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 червня 1997 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 (а.с.15), яка є померлою матір'ю позивачки.

Отже, при проведенні спірної державної реєстрації, відповідачем всупереч ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, у зв'язку з чим відповідачем протиправно прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №23099437 від 23 липня 2015 року, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що порушуючи ч.1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, що у державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа державним реєстратором було безпідставно відкрито новий розділ незважаючи на наявність вказаного свідоцтва про право власності від 24 червня 1997 року.

Посилання апелянта на наявність у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва справи №826/20294/15, де розглядається спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є безпідставними, оскільки ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2016 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що з 10 вересня 2015 року вказаний об'єкт нерухомості був зареєстрований за новим власником ТОВ «Гер-Енд Кох-Компані» на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 16 вересня 2015 року Управлнінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, оскільки така реєстрація була вчинена вже після прийняття оскаржуваного рішення відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об'єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спору.

Таким чином, відповідач, в порушення вище наведених норм, незважаючи на відсутність доказів наявності рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28 липня 2014 року, яке б підтверджувало право власності ОСОБА_5 та не встановлення наявності свідоцтва про право вланості від 1997 року в порушення вимог ст. 4, ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийняв рішення №23099437 від 23 липня 2015 року, яким зареєстрував право власності за іншою особою.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з цим, зважаючи на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відповідно до ст. 94 КАС України, вимоги щодо стягнення судових витрат з позивача за подання апеляційної скарги є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕР-ЕНД КОХ-КОМПАНІ» залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 лютого 2017 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: О.В. Лук'янчук

М.М. Милосердний