Справа № 816/271/16
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 р.Справа № 816/271/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Кононенко З.О. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

представник позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - Гонжак К.І. Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2016р. по справі № 816/271/16

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області третя особа Мокіївська сільська рада Чорнухинського району Полтавської оласті

про скасування наказу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області, 3-тя особа: Мокіївська сільська рада Чорнухинського району Полтавської області, в якому просив суд скасувати наказ від 02.03.2015 №682-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 закрито.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 143 Конституції України, ст. 12 Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 17 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судове засідання представник третьої особи не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності представника третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом Головного управління Держземагентства у Полтавській області від 02.03.2015 №682-СГ надано дозвіл Мокіївській сільській раді на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 19,2 га кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в адміністративних межах Мокіївської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області /том 1 а.с. 56/.

Відповідно до інформації Відділу Держгеокадастру у Чорнухинському районі Полтавської області від 14.03.2016 №22-1626-0.3-52/2-16 земельна ділянка загальною площею 19,2000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 поділена 30.12.2015 відповідно до технічної документації з землеустрою щодо поділу земельної ділянки на підставі наказу "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки" від 02.03.2015 №682-СГ Головного управління Держеокадастру у Полтавській області /том 1 а.с. 55/.

Відповідачем надано накази Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою фізичним особам внаслідок такого поділу земельної ділянки та накази про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність фізичним особам /том 2 а.с. 203-223/.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, виходив з того, що станом на момент розгляду цієї справи, одночасно у позивача та інших фізичних осіб, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, утворених внаслідок поділу земельної ділянки, на яку позивач виготовив проект землеустрою, виникло право вимоги до відповідача як до суб'єкта, якому відповідно до закону належить право розпорядження землями державної власності, про розгляд заяви про затвердження проекту землеустрою, виготовленого на підставі попередньо наданих відповідачем дозволів як для позивача, так і для окремих фізичних осіб, що, зокрема свідчить про виникнення спору про право та не може бути вирішено окружним адміністративним судом у межах адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до вимог статті 4 цього Кодексу правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Водночас у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічна правова позиція висловлена Харківським апеляційним адміністративним судом в ухвалах від 15.08.2016 у справах № 816/270/16 та № 816/268/16.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу передачі в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Так, відповідно до статті 2 Земельного кодексу України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Матеріали справи свідчать про те, що наказом Головного управління Держземагентства у Полтавській області від 03.12.2014 №5060-С.Г. надано ОСОБА_4 дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку площею 19,2 га /том 1 а.с. 8/.

Водночас відповідачем прийнято наказ від 02.03.2015 №682-СГ щодо поділу земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 19,2 га кадастровий номер НОМЕР_1, який став підставою для закриття кадастрового номера НОМЕР_1 та реєстрації земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу з присвоєнням їм інших кадастрових номерів.

Поземельну книгу на земельну ділянку загальною площею 19,2000 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої в адміністративних межах Мокіївської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, закрито 30.12.2015 на підставі наказу відповідача від 02.03.2015 №682-СГ щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 /том 3 а.с. 160-182/.

У результаті поділу земельної ділянки площею 19,2000 га на підставі наказу від 02.03.2015 №682-СГ утворені такі земельні ділянки:

- загальною площею 1,7000 га з кадастровим номером НОМЕР_2;

- загальною площею 1,5000 га з кадастровим номером НОМЕР_3;

- загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_4;

- загальною площею 0,1491 га з кадастровим номером НОМЕР_5;

- загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_6;

- загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_7;

- загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_8;

- загальною площею 1,9630 га з кадастровим номером НОМЕР_9;

- загальною площею 1,9627 га з кадастровим номером НОМЕР_10;

- загальною площею 1,9627 га з кадастровим номером НОМЕР_11;

- загальною площею 1,9627 га з кадастровим номером НОМЕР_12

та відкрито на вказані земельні ділянки поземельні книги /том 2 а.с. 232-252, том 3 а.с. 1-159/.

Матеріалами справи підтверджується: щодо земельних ділянок, які утворилися в результаті поділу земельної ділянки загальною площею 19,2000 га (кадастровий номер НОМЕР_1), прийняті накази Головного управління Держземагентства у Полтавській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність громадянам, зокрема: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскаржуваний наказ відповідача фактично вичерпав свою дію, оскільки був реалізований, та після поділу земельної ділянки відповідач прийняв окремі рішення про надання окремим фізичним особам дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, які утворилися внаслідок поділу земельної ділянки, на яку, як вищезазначено, відповідачем надано аналогічний дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Таким чином, станом на момент розгляду цієї справи, одночасно у позивача та інших фізичних осіб, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, утворених внаслідок поділу земельної ділянки, на яку позивач виготовив проект землеустрою, виникло право вимоги до відповідача як до суб'єкта, якому відповідно до закону належить право розпорядження землями державної власності, про розгляд заяви про затвердження проекту землеустрою, виготовленого на підставі попередньо наданих відповідачем дозволів як для позивача, так і для окремих фізичних осіб, що, зокрема свідчить про виникнення спору про право та не може бути вирішено окружним адміністративним судом у межах адміністративного судочинства.

З викладеного вбачається, що з метою належного способу захисту прав позивача в межах наявного спору та з урахуванням правових висновків Верховного Суду України, спір про правомірність оскаржуваного наказу має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а також зустрічних позовних вимог інших осіб щодо правомірності дій відповідача за наслідками прийняття ним рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку позивачу, про поділ такої земельної ділянки та про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою на земельні ділянки, які утворилися внаслідок такого поділу.

Оскарження результату волевиявлення державного органу з приводу розпорядження землею знаходиться поза сферою адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно вказав на те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, не може бути розглянутий за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Мокіївська сільська рада Чорнухинського району Полтавської області про скасування наказу.

Колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про те, що предметом даного спору не є рішення про передачу земельних ділянок у власність та оренду, про поділ, як самостійну юридичну та технічну дію, а отже даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірний наказ є реалізованим шляхом поділу земельної ділянки, надання дозволів на розроблення проектів землеустрою на земельні ділянки, які утворилися в результаті поділу та затвердження проектів землеустрою, а отже подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 року по справі № 816/271/16 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2016р. по справі № 816/271/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Бондар В.О.
Повний текст ухвали виготовлений 27.02.2017 р.