Справа № 810/1710/16
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року Справа № 810/1710/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючий - суддя Волков А.С., судді: Басай О.В., Харченко С.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРУМ ЛТД" до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області та Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, третя особа - Міністерство фінансів України, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРУМ ЛТД" звернулось до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області та Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, третя особа - Міністерство фінансів України, в якому просило суд:

визнати незаконним і скасувати рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 26.11.2015 вих. № 359/10/10-07-15-02;

визнати незаконним і скасувати рішення Головного Управління ДФС у Київській області від 16.02.2016 вих. № 101/10/10-36-15-03;

визнати незаконним і скасувати рішення (лист) Державної фіскальної служби України від 21.03.2016 № 6188/6/99-99-15-02-01-15;

зобов'язати Васильківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області включити відомості з поданої позивачем податкової декларації з податку на прибуток підприємств, додатків та доповнення до неї за податковий період - календарні три квартали 2015 року до облікових даних позивача в інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відмова податкового органу у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємств за три квартали 2015 року, додатків та доповнення до неї, є протиправною, не відповідає законодавству та порушує права та інтереси позивача, оскільки статтею 48 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено вичерпний перелік підстав, за яких податкова декларація не вважається податковою звітністю. Крім того, представник позивача зазначив, що відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податку, який за підсумками минулого звітного (податкового) року не отримав прибутку або отримав збиток, податкові зобов'язання не нараховував і не мав базового показника для визначення авансових внесків у наступному році, а за підсумками першого кварталу отримує прибуток, має подати податкову декларацію за перше півріччя, три квартали звітного (податкового) року та за звітний (податковий) рік для нарахування та сплати податкових зобов'язань. Порушення, що наведені у рішенні Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 26.11.2015 №359/10/10-07-15-02, є формальними та не відносяться до вичерпного переліку підстав, за яких може бути відмовлено у прийнятті такої податкової декларації.

Позивач також зазначив, що в адресованій Головному управлінню ДФС у Київській області скарзі від 30.12.2015 № 60 він навів доводи незаконності рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 26.11.2015 №359/10/10-07-15-02, однак ГУ ДФС у Київській області при прийнятті рішення від 16.02.2016 № 101/10/10-36-15-03 за результатом розгляду скарги не надало належної оцінки жодному з цих доводів, тому, на думку позивача, це рішення є невмотивованим та не відповідає вимогам пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України.

Щодо рішення ДФС України за результатом розгляду скарги від 21.03.2016 № 6188/99-99-15-02-01-15 позивач зазначив, що жодним законом не передбачено повноваження ДФС України здійснювати перегляд рішень контролюючих органів нижчого рівня, а тому будь-яке рішення ДФС України за результатами розгляду скарг платників податків в порядку адміністративного оскарження рішень контролюючих органів нижчого рівня є таким, що виходить за межі повноважень ДФС України.

Відповідачі позову не визнали, в обґрунтування заперечень проти позову зазначили, що їх рішення є законними і обґрунтованими, тому підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи факт неявки в судове засідання представників відповідачів та третьої особи, а також відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експертів суд, керуючись положеннями частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

Дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРУМ ЛТД" зареєстроване як юридична особа 25.12.2006 (запис про державну реєстрацію в ЄДР № 0000784), як платник податків перебуває на податковому обліку в Фастівському відділенні Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

У листопаді 2015 року ТОВ "ЕЛЕКТРУМ ЛТД" подало до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (Фастівського відділення) податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за три квартали 2015 року з додатками (вх. № від 06.11.2015).

Однак, Васильківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області листом від 26.11.2015 №359/10/10-07-15-02 "Щодо відмови у прийнятті податкової звітності" повідомила позивача про те, що податкова декларація з податку на прибуток підприємства за три квартали 2015 року разом із додатками до неї визнана неприйнятою (не вважається поданою) у зв'язку з порушенням вимог пункту 48.3 статті 48, пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України, а саме: невірно обрано звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація.

30 грудня 2015 року позивач оскаржив рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 26.11.2015 №359/10/10-07-15-02 до Головного управління ДФС у Київській області.

Рішенням від 16.02.2016 № 101/10/10-36-15-03 "Про результати розгляду скарги", ГУ ДФС у Київській області відмовило позивачу у задоволенні скарги, а рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 26.11.2015 №359/10/10-07-15-02 залишило без змін.

Вважаючи рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 26.11.2015 №359/10/10-07-15-02 та рішення Головного управління ДФС у Київській області від16.02.2016 № 101/10/10-36-15-03 необґрунтованими та незаконними, позивач звернуся зі скаргами 27.02.2016 до Державної фіскальної служби України та 26.01.2016 до Міністерства фінансів України.

Міністерство фінансів України листом від 12.03.2016 № 31-11130-09-10/7173 повідомило позивача, що його скарга направлена для розгляду та надання роз'яснення до Державної фіскальної служби України.

Рішенням від 21.03.2016 № 6188/6/99-99-15-02-01-15 "Про результати розгляду скарги" ДФС України зазначила, що податкова декларація позивача складена з порушенням пункту 48.3 статті 48, пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України, а саме: невірно обраний звітний (податковий період), за який подається декларація, а тому даній декларації було присвоєно статус "До відома", у зв'язку з чим в задоволенні скарги відмовлено, а рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 26.11.2015 №359/10/10-07-15-02 та рішення Головного управління ДФС від 16.02. 2016 № 101/10/10-36-15-03 залишені без змін.

У подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно пункту 46.5 статті 46 Податкового кодексу України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).

Відповідно до пунктів 48.1 - 48.3 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

За приписами пунктів 49.1, 49.2 та 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Суд зазначає, що пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України заборонено контролюючим органам відмовляти у прийнятті податкової декларації з будь-яких причин, не визначених цією статтею, податкова інспекція за місцем обліку платника податків зобов'язана прийняти таку декларацію.

Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пункту 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що в разі одержання податкової декларації, складеної згідно з вимогами статті 48 Податкового кодексу України, податковий орган не має права не прийняти цю декларацію, адже прийняття податкової звітності є обов'язком контролюючого органу.

Виключні підстави для відмови у прийнятті податкової декларації наведені у пункті 49.11 статті 49 Податкового кодексу України, а саме: подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, тобто, за відсутності в ній обов'язкових реквізитів.

Колегія суддів встановила, що подана позивачем податкова декларація з податку на прибуток підприємства за три квартали 2015 року відповідає вимогам статті 48 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим повинна була бути прийнята контролюючим органом як податкова звітність.

Положеннями пункту 49.12 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

Суд зазначає, що в силу приписів пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений Податковим кодексом України звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Виконання цього обов'язку пов'язується із складенням податкової декларації разом з додатками згідно з вимогами Податкового кодексу України щодо форми та змісту податкової звітності, а також поданням цієї декларації до контролюючого органу.

У свою чергу, контролюючий орган зобов'язаний прийняти належним чином оформлену податкову декларацію; відмова у прийнятті декларації допускається виключно у випадку, коли така декларація заповнена з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, тобто платником податків не внесено до податкової звітності обов'язкові реквізити, передбачені згаданими пунктами статті 48 Податкового кодексу України або внесено недостовірні обов'язкові реквізити. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Суд також констатує факт того, що податковий орган не визнав подану позивачем податкову декларацію з податку на прибуток за три квартали 2015 року як податкову звітність з підстав, не передбачених статтями 48 та 49 Податкового кодексу України.

Належних та допустимих доказів, які б вказували на порушення позивачем вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, податковий орган суду не надав.

Щодо наведених відповідачем підстав для прийняття рішення про невизнання податкової декларації позивача податковою звітністю суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу десятого пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015) платник податку, який за підсумками минулого звітного (податкового) року не отримав прибутку або отримав збиток, податкові зобов'язання не нараховував і не мав базового показника для визначення авансових внесків у наступному році, а за підсумками першого кварталу отримує прибуток, має подати податкову декларацію за перше півріччя, три квартали звітного (податкового) року та за звітний (податковий) рік для нарахування та сплати податкових зобов'язань.

Законом України від 28.12.2014р. № 71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон № 71-VІІІ), який набрав чинності з 01.01.2015, пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України викладено у новій редакції.

Так, згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції Закону № 71-VІІІ) право платника податків подавати податкову декларацію за перше півріччя, три квартали звітного (податкового) року та за звітний (податковий) рік для нарахування та сплати податкових зобов'язань не передбачене.

Відмова податкового органу у визнанні поданої позивачем декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2015 року податковою звітністю обґрунтована саме положеннями статті 57 Податкового кодексу України (в редакції Закону № 71-VІІІ).

Однак, суд звертає увагу на те, що положеннями Закону № 71-VІІІ також внесено зміни до підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, а саме: пункт 9 викладено у наступній редакції: "У січні - грудні 2015 року та січні - травні 2016 року платники зобов'язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року. При цьому сума щомісячних авансових внесків за березень - травень 2016 року обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за 2014 звітний (податковий) рік".

Тобто, положення пункту 9 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України у редакції Закону №71-VIII містять імперативну норму, відповідно до якої платники податків, котрі сплачують авансові внески з податку на прибуток підприємств, зобов'язані щомісячно сплачувати такі авансові внески відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року.

Порівняльний аналіз двох редакцій пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України свідчить, що у попередній редакції присутня норма, яка передбачала право платника податку, який сплачує авансовий внесок, подати податкову декларацію за перше півріччя, три квартали звітного (податкового) року та за звітний (податковий) рік для нарахування та сплати податкових зобов'язань. Нова ж редакція пункту 57.1 статті 57 ПК України такої норми не містить.

Таким чином, з огляду на положення п. 9 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, при розрахунку та сплаті щомісячних авансових внесків з податку на прибуток у звітному (податковому) 2015 році мають застосовуватися положення пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла до 01.01.2015.

Системний аналіз змін, внесених до Податкового кодексу України Законом №71-VIII, дає підстави для висновку, що відповідно до положень пункту 9 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України збережено на 2015 рік право платника податку, який сплачує авансовий внесок та за підсумками минулого звітного (податкового) року не отримав прибутку або отримав збиток, подати податкову декларацію за перше півріччя, три квартали звітного (податкового) року та за звітний (податковий) рік для нарахування та сплати податкових зобов'язань.

Крім того, згідно пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Також слід зазначити, що стадія прийняття податкової декларації податковим органом є, по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник податкового органу здійснює лише візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. При цьому, підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку.

З огляду на викладене, відмова податкового органу у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2015 року з підстав невідповідності поданої податкової звітності нормам статей 48 та 49 Податкового кодексу України є протиправною.

Відповідно до пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 №1503/12/13-12 резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмову податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

Оскільки судом встановлено факт протиправної відмови контролюючим органом у прийнятті декларації з податку на прибутку підприємства за три квартали 2015 року, суд приходить до висновку, що така податкова декларація з додатками до неї вважається поданою у момент її фактичного отримання податковим органом за місцем, тобто "06" листопада 2015 року.

В той же час, суд вважає, що позовна вимога про зобов'язання Вишгородську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області включити відомості з поданої позивачем податкової декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2015 року (з доповненнями та додатками до неї) до облікових даних позивача в інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України є такою, що задоволенню не підлягає, адже є передчасною.

Так, відповідно до пунктів 49.8 та 49.9 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу, податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою.

З наведених правових норм вбачається, що податкова декларація реєструється та приймається саме контролюючим органом, після перевірки наявності та достовірності заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу.

Оскільки подана позивачем податкова декларація з податку на прибуток підприємства за три квартали 2015 року не перевірялася контролюючим органом щодо відомостей, зазначених у ній, суд не може брати на себе повноваження органу доходів і зборів.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішень Головного управління ДФС у Київській області від 16.02.2016 №101/10/10-36-15-03 та Державної фіскальної служби України від 21.03.2016 №6188/6/99-99-15-02-01-15, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.2 статті 56 Податкового кодексу України передбачено що, в разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

В силу пункту 56.10 статті 56 Податкового кодексу України рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Суд зазначає, що оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, прийнятого в межах здійснення ним владної компетенції у відносинах з певним платником податків, до вищестоящого органу чи посадової особи є одним з елементів у системі захисту прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб у відносинах з суб'єктами владних повноважень, що є альтернативним судовому захисту, який спрямований на виявлення порушення закону з боку підпорядкованих органів та посадових осіб при прийнятті ними адміністративних актів.

Рішення вищестоящого органу чи посадової особи, прийняте за результатами розгляду в адміністративному порядку скарги фізичної чи юридичної особи, завжди містить оцінку законності рішення (дії чи бездіяльності) підпорядкованого суб'єкта владних повноважень, є похідним від такого рішення (дії чи бездіяльності), але не має самостійного значення, адже є опосередкованим, безпосередньо не визначає обсягу прав та обов'язків фізичної чи юридичної особи.

Це означає, що позовні вимоги про скасування рішень вищестоящих органів чи посадових осіб, прийняті за результатами розгляду скарги фізичної чи юридичної особи, задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з положеннями статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При цьому, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо ж судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, що складалася з чотирьох позовних вимог немайнового характеру, за подання якої сплатив судовий збір у загальній сумі 5512,00 грн.

Враховуючи те, що позов задоволено частково (суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 26.11.2015 №359/10/10-07-15-), а в задоволенні решти позовних вимог - відмовив, виходячи з принципу пропорційності щодо розподілу судових витрат, частка судового збору, що підлягає стягненню з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, становить суму 1378,00 грн.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 26.11.2015 №359/10/10-07-15-02 "Про відмову у прийнятті податкової звітності".

Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за три квартали 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРУМ ЛТД" (вх. № від 06.11.2015) вважати такою, що подана до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області "06" листопада 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРУМ ЛТД" судові витрати у сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Волков А.С.

Судді: Басай О.В.

Харченко С.В.