Справа № 810/3910/16
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/3910/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2017 року Справа № 810/3910/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Грещук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕСТ-МЕДІА" до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

В основу визначення податкових зобов'язань на підставі вказаного податкового повідомлення-рішення податковим органом покладено твердження про те, що позивач при заповненні податкової декларації з податку на прибуток припустився методологічної помилки при визначенні показника суми податку, що, на думку податкового органу, призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатом діяльності у 2014 році він самостійно визначив податкове зобов’язання з податку на прибуток. Оскільки в нього існувала переплата за цим видом платежу, що виникла за рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток та податку на прибуток при виплаті дивідендів за результатом діяльності у минулих податкових періодах, він правомірно зменшив податкове зобов'язання за звітний (податковий) період. На думку позивача, податковий орган протиправно не врахував показниками поданої декларації і не здійснив погашення сум податку за 2014 рік за рахунок існуючої переплати, тому оспорюване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суду позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що діяв правомірно, а умовою для погашення податкового боргу за рахунок різних видів податку є заява платника податків, з якою позивач до податкового органу не звертався. У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення проти позову, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У липні 2016 року Васильківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області провела камеральну перевірку податкової звітності позивача з податку на прибуток підприємств за 2014 рік (акт перевірки від 08.07.2016 № 424/10-07-15-02-23/33257927).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до вищестоящих податкових органів в адміністративному порядку, однак за результатом розгляду скарг податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарги без задоволення.

У подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд під час судового розгляду справи встановив наступне.

У січні 2015 року позивач подав декларацію з податку на прибуток за 2014 рік (від 17.02.2015 № 908761940), в якій самостійно визначив податок на прибуток у сумі 1149491,00 грн. та відобразив її у рядку 11 декларації "податок на прибуток від діяльності, що не підлягає патентуванню".

У той же час, суму податку, визначену у рядку 11, позивач зменшив на таку ж суму, відобразивши показник 1149491,00 грн. у рядку 13 декларації "зменшення нарахованої суми податку".

Як з'ясував суд, зменшення нарахованої суми податку (рядок 11) відбулось за рахунок існуючої переплати з авансових внесків з податку на прибуток та податку на прибуток при виплаті дивідендів за результатом діяльності у минулих податкових періодах.

Так, станом на 31.12.2014 позивач мав переплату з податку на прибуток у вигляді сплачених, але не використаних для зменшення податкового зобов'язання авансових внесків за 2013 та 2014 роки у загальній сумі 1109440,00 грн. (рядок 13.7 додатку ЗП до декларації за 2014 рік), що підтверджується показниками податкової декларації позивача.

Даний факт також не заперечувався відповідачем під час судового розгляду.

Вказану суму коштів (1109440,00 грн.) позивач спрямував на зменшення податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2014 рік.

Крім того, станом на 31.12.2014 позивач мав невикористані кошти авансових внесків, що сплачуються при виплаті дивідендів у сумі 766494,00 грн. (рядок 13.4. додатку ЗП до Декларації за 2014 рік).

Дана податкова операція відображена у рядку 13.5 додатку ЗП до Декларації за 2014 рік, залишок авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів у сумі 726443,00 грн. задекларовано у рядку 13.5.2 цього додатку.

Як пояснив позивач, при заповненні податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік та відображення операцій зі зменшення податкового зобов'язання за рахунок сум авансових внесків з податку на прибуток та податку на прибуток при виплаті дивідендів за результатом діяльності у минулих податкових періодах, позивач керувався положеннями Узагальнюючої податкової консультації щодо особливостей подання декларацій з податку на прибуток та сплати податку у 2013 році, затвердженої наказом Державної податкової служби України від 21.12.2012 № 1171, а також листом Міністерства доходів і зборів України від 02.07.2014 № 3194/7/99-99-19-03-01-17 "Про подання податкової звітності з податку на прибуток за 2013 рік".

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі – Податковий кодекс України) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов'язання з цього податку, без подання податкової декларації.

Абзацом другим пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» та пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу, сплачують у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев'ять місяців 2012 року, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Абзацом сьомим пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податку, який сплачує авансовий внесок, за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року не отримав прибуток або отримав збиток, він має право подати податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал. Такий платник податку авансових внесків у другому - четвертому кварталах звітного (податкового) року не здійснює, а податкові зобов’язання визначає на підставі податкової декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік, яка подається до контролюючого органу в порядку, передбаченому Кодексом.

Підпунктом 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Абзацом другим пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що сплата грошових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Будь-яких часових обмежень щодо використання такого права чинним податковим законодавством не встановлено, як і не встановлено окремої процедури заліку переплачених коштів з податку на прибуток у вигляді сплати авансових внесків з цього податку, яка б передбачала необхідність звернення платника податків до контролюючого органу із відповідною заявою.

Суд також зазначає, що сплата авансових внесків з податку на прибуток є фактично сплатою цього ж податку наперед.

Таким чином, в силу положень пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України податковий орган був зобов’язаний здійснити погашення недоїмки з податку на прибуток, яка виникла у позивача, за рахунок переплати з авансових внесків з цього ж податку без будь-якої заяви платника податків.

У справі, що розглядалась, суд встановив, незалежно від методологічних підходів щодо заповнення позивачем рядків податкової декларації податкове зобов'язання визначено позивачем вірно, а внаслідок зменшення показника суми податкового зобов'язання за рахунок сум авансових внесків з податку на прибуток та податку на прибуток при виплаті дивідендів за результатом діяльності у минулих податкових періодах бюджет жодних втрат не зазнав.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 14.07.2016 № 000136200 підлягає скасуванню, а позов є таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір, доказів понесення інших судових витрат суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕСТ-МЕДІА" судові витрати у сумі 1537 (одна тисяча п'ятсот тридцять сім) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - "23" січня 2017 р.