Справа № 553/4084/16-а
Суддя: Парахіна Є. В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/4084/16-а
Провадження № 2-а/553/30/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16.02.2017 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Остапченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Полтава Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції КАЩЕНКА Сергія Олексійовича, третя особа - Управління патрульної поліції у м. Полтава Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження по справі, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Полтава ДПП лейтенанта поліції Кащенка С.О. про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови серії ПС2 № 542220 від 24.11.2016 року, закриття провадження по справі, в якому вказує, що 24.11.2016 року відповідачем відносно нього складено постанову, відповідно до якої притягнуто до адміністративної відповідності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, за невиконання п. 8.7.3 "е" та п. 2.1 Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення з урахуванням ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

Вважає постанову серії ПС2 № 542220 від 24.11.2016 року незаконною у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки керуючи автомобілем "Volkswagen Transporter" та рухаючись по вулиці Панянка в м. Полтаві у крайній правій смузі, виконав поворот праворуч на вул. А. Кукоби на сигнал світлофора, що дозволяє рух. Оскільки він зупинився на перехресті, щоб пропустити пішохода, завершив маневр імовірно на червоний сигнал світлофора. За перехрестям він був зупинений інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Полтава лейтенантом поліції Кащенком С.О., який вказував на порушення ним правил проїзду перехрестя та на вимогу якого надав посвідчення на право керування автомобілем, реєстраційний документ на автомобіль, страховий поліс не надав у зв'язку з його відсутністю, зважаючи на те, що являється учасником бойових дій (посвідчення пред'явив) та, відповідно, звільнений від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно ст. 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Просить визнати незаконними дії інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Полтава ДПП лейтенанта поліції Кащенка С.О. щодо складання постанови ПС2 № 542220 від 24.11.2016 року, визнати протиправною та та скасувати постанову ПС2 № 542220 від 24.11.2016 року, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач інспектор патрульної поліції Кащенко С.О. та представники третьої особи Управління патрульної поліції у м. Полтава Департаменту патрульної поліції НП України Логінова М.В., Андрієвська І.А. проти задоволення позову заперечували, посилаючись на доведеність факту порушення позивачем правил проїзду перехрестя - перетин перехрестя на заборонений сигнал світлофора, безпідставність тверджень позивача про правомірну відсутність у нього полісу страхування, позаяк він не являється власником транспортного засобу, яким керував. Просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.11.2016 року по факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Полтава Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенантом поліції Кащенком С.О. складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 542220, згідно якої встановлено, що 24.11.2016 року близько 19 години 20 хвилин ОСОБА_1, керуючи автомобілем "Volkswagen Transporter", номерний знак НОМЕР_1 (власником якого є ОСОБА_6), рухався в м. Полтаві по вулиці Панянка, перетнув перехрестя з вул. А.Кукоби на заборонений сигнал світлофора, а також не мав поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 8.7.3, 2.1 "ґ" ПДР України Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що накладено адміністративне стягнення з урахуванням положень ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про необхідність скасування постанови інспектора патрульної поліції, позивач ОСОБА_1 послався на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, адже при проїзді перехрестя він керувався п. 16.8 ПДР. В судовому засіданні позивач вказував, що поворот праворуч він розпочав на зелений або зелений миготливий сигнал світлофора, проте оскільки проїзну частину вул. А.Кукоби, на яку він повертав, перетинала жінка похилого віку, зупинився, щоб пропустити її, у зв'язку з чим закінчив маневр на червоний сигнал світлофора.

Відповідно до п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України сигнали світлофора мають такі значення: а) зелений дозволяє рух; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Пунктом 16.8 Правил дорожнього руху України визначено, що водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Відповідач Кащенко С.О. в судовому засіданні зазначив про те, що твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки вони з напарником здійснюючи патрулювання рухалися на патрульному автомобілі по вул. А.Кукоби в м. Полтаві в напрямку вул. Панянка, зупинилися перед перехрестям на заборонений червоний сигнал світлофора, він чітко бачив, як автомобіль"Volkswagen Transporter", номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, здійснив поворот на вул. А.Кукоби на заборонений червоний сигнал світлофора. Відповідач зазначив, що бачив, як автомобіль заїжджав на перехрестя на жовтий сигнал світлофора, який також є забороненим.

Свідок інспектор патрульної поліції ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що здійснював патрулювання в складі екіпажу з Кащенком С.О., рухались по вул. А.Кукоби в м. Полтаві, їх патрульний автомобіль зупинився на заборонений сигнал світлофора перед перехрестям з вул. Панянка, коли для них увімкнувся жовтий сигнал світлофора, побачив як з вул. Панянка на вул. А.Кукоби повертає автомобіль"Volkswagen Transporter" під керуванням позивача, який виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора.

Пояснення сторін по справі щодо того, на який сигналу світлофора позивач розпочав маневр, мають істотні розбіжності. При цьому, відеозапис в відеореєстратора патрульного автомобіля, на якому рухалися 24.11.2016 року відповідач Кащенко С.О. з напарником ОСОБА_7, не зберігся.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні наголосив на неспроможності пояснень відповідача інспектора патрульної поліції Кащенка С.О., вказав, що якби він дійсно рухався на заборонений червоний сигнал світлофора, патрульний автомобіль, який стояв на вул. А.Кукоби, куди він повертав, мав би в цей час вже розпочати рух, оскільки при увімкненні по вул. Панянка червоного сигналу світлофора на вул. А.Кукоби одночасно вмикається зелений сигнал. І той факт, що в момент, коли він завершував маневр повороту на вул. А.Кукоби патрульний автомобіль стояв, стверджувати про порушення ним п. 8.7.3 ПДР України підстав немає.

Як вбачається з циклограми світлофорів, влаштованих на перехресті вул. Панянка та вул. А.Кукоби, наданої Підприємством електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" УЖКГ виконкому Полтавської міської ради, при відкритому транспортному напрямку по вул. Панянка після зеленого сигналу світлофора вмикається зелений миготливий на 3 секунди, жовтий на 3 секунди, після чого вмикається червоний сигнал світлофора, який протягом 3 секунд триває одночасно з червоним сигналом для напрямку руху по вул. А.Кукоби, на якому потім на 3 секунди вмикається жовтий сигнал одночасно з червоним, а після цього зелений сигнал.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими пояснення відповідача інспектора патрульної поліції Кащенка С.О., який вказував, що в момент закінчення маневру повороту автомобіль позивача рухався на червоний сигнал світлофора, при цьому, патрульний автомобіль також стояв на перехресті на вул. А.Кукоби на червоний сигнал світлофора.

Поряд з цим, на переконання суду, спроможними є також і показання позивача ОСОБА_1 про те, що він розпочав поворот праворуч на вул. А.Кукоби на зелений миготливий сигнал світлофора, який в процесі виконання маневру дуже швидко змінився на жовтий, а потім на червоний, у зв'язку з чим закінчував маневр на заборонений сигнал світлофора.

З огляду на те, що зелений сигнал світлофора змінюється на червоний для осіб, що рухаються по вул. Панянка, за 3 секунди, що об'єктивно свідчить про те, що маневр позивач міг розпочати на зелений сигнал світлофора.

При оцінці достовірності пояснень учасників процесу суд враховує розбіжності в поясненнях інспекторів патрульної поліції - відповідача Кащенка С.О. та свідка ОСОБА_7 щодо сигналу, який був увімкнений в момент початку позивачем маневру повороту, оскільки відповідач стверджує, що маневр ОСОБА_1 розпочав на жовтий сигнал світлофора, а свідок стверджує, що на червоний, як і розбіжності в їх поясненнях щодо сигналу світлофору, який був увімкнений для напрямку руху патрульного автомобіля, тим паче, що згідно даних циклограми світлофорного об'єкту, встановленого по вул. А.Кукоби (раніше - вул. Пролетарська) увімкнення окремо жовтого сигналу світлофора не передбачено. У зв'язку з чим вважає їх пояснення непереконливими, суперечливими і такими, що викликають сумніви в їх достовірності.

При цьому, оскільки Правила дорожнього руху не забороняють рух транспортних засобів на зелений миготливий сигнал світлофора, початок виконання маневру з проїзду перехрестя на вказаний сигнал світлофора, на переконання суду, з огляду на норму п. 16.8 ПДР України не може бути визнано порушенням вимог п. 8.7.3 ПДР України, що стало підставою для притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Оскаржувана постанова серії ПС 2 № 542220 від 24.11.2016 року не містить посилань на перелічені ст. 251 КУпАП докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, висновки інспектора патрульної поліції про доведеність вини позивача у вчиненні правопорушення фактично ґрунтуються виключно на даних, які містяться у постанові в справі про адміністративне правопорушення, дійсність яких заперечується позивачем. При цьому, інших об'єктивних та переконливих доказів, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, в процесі провадження адміністративної справи, не здобуто.

Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні від 6 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України" (п. 55) зазначив, що з огляду на його усталену прецедентну практику, в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 6 вказаної Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Виходячи з положень Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що відповідачем не проведено всебічного, повного та об'єктивного дослідження та зібрання фактичних даних у справі, що не дає підстав для висновку про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що поворот праворуч з вул. Панянка на вул. А.Кукоби в м. Полтаві він розпочав на сигнал світлофора, який дозволяє рух, та оскільки завершуючи маневр він діяв у відповідності з вимогами п. 16.8 ПДР України, приходить до висновку про відсутність підстав стверджувати про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно положення п. 2.2 ПДР України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

У відповідності до п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-IV, учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі

Як вбачається з копії посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 13.10.2015 року УМВС України в Полтавській області, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Вказаний документ позивач ОСОБА_1 мав при собі 24.11.2016 року під час керування автомобілем "Volkswagen Transporter", номерний знак НОМЕР_1, та пред'явив його на вимогу інспектора патрульної поліції разом з іншими документами - посвідченням водія на право керування транспортним засобом, реєстраційним документом на транспортний засіб.

При цьому, той факт, що позивач ОСОБА_1 керував автомобілем "Volkswagen Transporter", номерний знак НОМЕР_1, який перебував у його володінні на законних підставах, сумніву не викликає. При цьому, факт відсутності у нього відповідного письмового договору, як і невнесення відомостей про нього як особу, що наділена правом керування, до реєстраційного документу на автомобіль, на переконання суду, не спростовує законність володіння та керування ним, а відтак не є перешкодою для застосування положень статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням роз'яснень, наданих Конституційним Судом України.

Відповідно, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 як учасник бойових дій є особою, яка звільняється від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відтак не зобов'язаний оформляти поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів й, відповідно, мати його при собі, під час керування транспортним засобом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав стверджувати про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Як передбачено ч.1, ст.3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій інспектора патрульної поліції щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 542220 від 24.11.2016 року, визнання її протиправною та скасування є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Поряд з цим, при вирішенні позову суд враховує той факт, що питання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення вирішуються згідно з положеннями ст. 247 КУпАП органом, який розглядає таку справу по суті, та не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наведене, суд не знаходить підстав для задоволення зазначених позовних вимог позивача ОСОБА_1

А тому позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6-12, 159-161 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії інспектора патрульної поліції Кащенка Сергія Олексійовича щодо складання постанови про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 542220 від 24.11.2016 року незаконними.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 542220 від 24.11.2016 року, винесену інспектором патрульної поліції Кащенком Сергієм Олексійовичем, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення з застосуванням положень ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні при проголошенні постанови в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Є. В. Парахіна