Справа № 813/744/14
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року справа № 813/744/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Харів М.Ю.,

за участю:

представник позивача Попович Н.Є.,

представник позивача Доманський Т.Р.,

представник відповідача Міклюш Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Електроконтракт Україна" до Золочівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

товариство з обмеженою відповідальністю "Електроконтракт Україна" (далі - позивач, ТОВ "Електроконтракт Україна") звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Золочівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач, Золочівська ОДПІ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.11.2013 № .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки акта перевірки не відповідають фактичним обставинам, оскільки за результатами звітних періодів (кварталів) доходи підприємства від реалізації товарів (послуг) перевищують їх собівартість. Також зазначає, що товариство провело калькуляції (порівняння) понесених товариством витрат та отриманих доходів від реалізації на користь пов'язаної особи продукції, виготовленої з давальницької сировини, без відносно до періодів з прив'язкою до кожної господарської операції з одночасним відображенням таких показників саме в податковому обліку. Отже, за підсумками діяльності підприємства у звітних періодах жодного перевищення показника собівартість наданих послуг над показником дохід від реалізації послуг не було. Водночас, мотиви порушення вимог податкового законодавства по декларуванню підприємством витрат на збут не знайшли свого відображення у висновках акта перевірки, не були підставою донарахування відповідачем податкового зобов'язання з податку на прибуток, тому до уваги братись не можуть. Вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідачем прийнято безпідставно, тому просить суд його скасувати.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, подали додаткові докази в обґрунтування позовних вимог, просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що послуги по переробці давальницької сировини ТОВ «Електроконтакт Україна» надавалися замовнику Електроконтакт ГмбХ Німеччина. Замовник є засновником ТОВ «Електроконтакт Україна» і визначає економічно-фінансову політику підприємства. Вартість реалізації послуг по переробці давальницької сировини для Електроконтакт ГмбХ Німеччина, в залежності від їх собівартості за період, що перевірявся не переховувались і залишилися сталими, навіть при високій собівартості. Стверджує, що дана господарська діяльність ТОВ «Електроконтакт Україна» призвела до зменшення чистих активів підприємства та збільшення непокритого збитку згідно фінансової звітності. При перевірці податкового обліку доходів від реалізації послуг по переробці давальницької сировини та їх собівартості виготовлення встановлено, що в певних періодах, а саме грудень 2011, січень, травень, липень, серпень, листопад, грудень 2012 собівартість послуг по переробці давальницької сировини (собівартість наданих послуг) перевищив вартість послуг по переробці давальницької сировини без ПДВ (дохід від реалізації послуг), відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене правомірно і підстав для його скасування немає.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

ТОВ "Електроконтракт Україна", зареєстроване як юридична особа 24.04.2007 за кодом 4.

Золочівською ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Електроконтракт Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, про що складено акт від 01.08.2013 № 3/22/35101874.

Згідно акта перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем пп. 14.1.36, пп. 14.1.56, пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток в сумі 821356 грн, в тому числі за 4 квартал 2011 року в сумі 111678,00 грн, за 1 квартал 2012 року в сумі 83936,00 грн, за 2 квартал 2012 року в сумі 111829,00 грн, за 3 квартал 2012 року в сумі 195118,00 грн, за 4 квартал 2012 року в сумі 318794,00 грн.

Вказані у актах порушення ґрунтуються на висновках податкового органу про те, що платником занижено оподатковуваний дохід на загальну суму 3 864973 грн внаслідок продажу пов'язаній особі (засновнику-нерезиденту) послуг з переробки давальницької сировини за ціною нижчою, ніж собівартість цих послуг, що призвело до завідомо збиткового характеру розглядуваних операцій та штучного заниження бази оподаткування податку на прибуток Товариства.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 22.08.2013 винесено податкове повідомлення-рішення № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 998777,00 грн (в т.ч. за основним платежем 821356,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 177421,00 грн).

Вказане рішення оскаржене позивачем в адміністративному порядку. За результатами такого Головне управління Міндоходів у Львівській області скасувало податкове повідомлення-рішення № в частині застосованої штрафної санкції в розмірі 1,00 грн.

Відтак, відповідачем 08.11.2013 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 998776,00 грн (в т.ч. за основним платежем 821356,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 177420,00 грн).

Не погодившись із винесеним податковим повідомленнями-рішенням позивач оскаржив його до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 із змінами і доповненнями, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до підпункту 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 ПК України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно з пунктом 135.4 статті 135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу (підпункт 135.4.1); дохід банківських установ (підпункт 135.4.2).

Пунктом 137.1 статті 137 ПК України визначено, що дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Дослідивши долучені до справи письмові докази, суд встановив, що основним видом діяльності ТОВ "Електроконтакт Україна" у перевірений період було надання послуг по переробці давальницької сировини.

Між підприємством Електроконтакт ГмбХ (Замовник) та ТОВ "Електроконтакт Україна" (Виконавець) укладено контракт від 19.02.2008 № 1 про переробку давальницької сировини, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується переробляти давальницьку сировину замовника у своїх виробничих приміщеннях та виготовляти з неї електричні двигуни для замовника.

При перевірці відповідачем встановлено, що для розрахунку вартості послуг ТОВ "Електроконтакт Україна" не проводило калькулювання робіт, а при складанні фінансового плану розраховувало вартість робіт помісячно з врахуванням планових витрат та нормативної кількості реалізації послуг в годину.

З акта перевірки встановлено, що ревізор дійшов висновку про заниження підприємством податку на прибуток в сумі 821 356,00 грн, в тому числі за 4 квартал 2011 року в сумі 111678,00 грн, за 1 квартал 2012 року в сумі 83936,00 грн, за 2 квартал 2012 року в сумі 111829,00 грн, за 3 квартал 2012 року в сумі 195118,00 грн, за 4 квартал 2012 року в сумі 318794,00 грн у зв'язку з тим, що у певних періодах показник "Собівартість наданих послуг" підприємства перевищував показник "Дохід від реалізації послуг". Тому, ревізор, вважаючи неправомірним таке перевищення, включив суму перевищення показника "Собівартість наданих послуг" над показником "Дохід від реалізації послуг" до складу доходу підприємства у тих звітних періодах, в яких таке перевищення мало місце.

Згідно таблиці, яка міститься на сторінці 11 акту перевірки, ревізор проводив порівняння показника "Собівартість наданих послуг" та показника "Дохід від реалізації послуг" на помісячній основі. Та, на суму перевищення у певному місяці, ревізором донараховано за відповідний квартал цього місяця податок на прибуток за ставками 23% та 21%, які діяли у 2011 та 2012 роках відповідно.

Однак, пунктом 33.3 статті 33 ПК України передбачено, що базовий податковий звітний період - це період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки тощо) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів.

Згідно з пунктом 152.9 ПК України (в редакції, чинній до 01.01.2013 року) для цілей цього розділу (розділ з податку на прибуток) використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Базовим податковим (звітним) періодом для цілей цього розділу є календарний квартал.

Отже, з положень ПК України випливає, що для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств базовим податковим (звітним) періодом є календарний квартал, але аж ніяк не місяць. Тому доходи та витрати, що враховуються для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, визначаються платниками податків на квартальній основі.

Представник позивача додатково пояснив, що, з урахуванням положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підприємство здійснює бухгалтерський облік на помісячній основі. Проте, на виконання норм розділу III ПК України та відповідно до облікової політики підприємства, для цілей податкового обліку з податку на прибуток підприємство визначає узагальнені показники "Собівартість наданих послуг" та "Дохід від реалізації послуг" у розрізі кварталів, а не окремих місяців кварталу, оскільки звітним періодом з податку на прибуток підприємств є саме квартал.

В акті перевірки зазначено, що при перевірці податкового обліку доходів від реалізації послуг по переробці давальницької сировини та їх собівартості виготовлення встановлено, що вартість послуг по переробці давальницької сировини (дохід від реалізації послуг) за грудень 2011 року; січень, травень, липень, серпень, листопад, грудень 2012 року є меншою собівартості послуг по переробці давальницької сировини (собівартість наданих послуг), що спричинило заниження доходу, що враховується при обчисленні об'єкту оподаткування.

Як зазначено в акті перевірки, відповідач здійснив розрахунок доходів та витрат підприємства помісячно по інвойсу, оскільки це передбачено обліковою політикою підприємства.

Однак такий розрахунок суперечить пункту 152.9 статті 152 ПК України та пункту 138.4 статті 138 ПК України, оскільки для цілей оподаткування податком на прибуток мають братися показники доходів та витрат підприємства податкового (звітного) кварталу. Перевірці підлягали податкові звітні періоди, а не їх елементи (частини).

При цьому, ревізором не взято до уваги, що за підсумками діяльності підприємства у звітних періодах (за повних три місяці кожного кварталу), жодного перевищення показника "Собівартість наданих послуг" над показником "Дохід від реалізації послуг" не було.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.2 статті 135 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Аналізуючи дані бухгалтерського обліку стосовно показника "собівартість наданих послуг", ревізором не заперечується, що такі дані є обґрунтованими та достовірними, а суми доходів, відображені у податковій звітності відповідають первинним документам.

Як вбачається з акта перевірки, перевіркою встановлено, що при декларуванні витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, Товариством у розділі витрати на збут було включено витрати на транспортування продукції до замовника тощо, що, на думку ревізора, в загальному зменшило фінансовий результат і призвело до збиткової діяльності підприємства за перевірений період.

Однак, згідно з висновками акту перевірки встановлено заниження підприємством податку на прибуток в сумі 821356,00 грн, в тому числі за 4 квартал 2011 року в сумі 111678,00 грн, за 1 квартал 2012 року в сумі 83936,00 грн, за 2 квартал 2012 року в сумі 111829,00 грн, за 3 квартал 2012 року в сумі 195118,00 грн, за 4 квартал 2012 року в сумі 318794,00 грн, тобто з мотивів, що у певних періодах показник "собівартість наданих послуг" підприємства перевищував показник "дохід від реалізації послуг".

Податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2013 року прийняте відповідачем за результатами встановленого порушення пп. 14.1.36, пп. 14.1.56, пп. 14.1.228 пункту 14.1 статті 14, пункту 135.4 статті 135, пункту 137.1 статті 137, пункту 138.4 статті 138 ПК України (заниження підприємством податку на прибуток в сумі 821356,00 грн) та містить донарахований податок на суму перевищення витрат над доходом.

Мотиви порушення вимог податкового законодавства по декларуванню підприємством витрат на збут не знайшли свого відображення у висновках акту перевірки, не були підставою донарахування відповідачем податкового зобов'язання з податку на прибуток, тому аналізуватись судом не можуть.

Крім того, суд зазначає, що згідно абз. 2 пп. 153.2.6 ПК України, витрати понесені у зв'язку із продажем/обміном товарів, виконанням робіт, наданням послуг пов'язаним з таким платником податку особам або за операціями з давальницькою сировиною, визначаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу/обміну. Як встановлено з матеріалів справи, перевищення витрат над доходами у періодах зазначених в акті перевірки відсутнє.

Суд звертає увагу, що визначальним критерієм порівняння в даному випадку виступатиме порівняння доходу, отриманого від кожної господарської операції з продажу пов'язаній особі виготовленої продукції з продажу давальницької сировини га понесених у зв'язку з такою операцією витрат в розумінні /сієї сукупності витрат (Інформаційний лист Вищого адміністративного суду України від 10.10.2013 р. №1386/12/13-13).

Згідно з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в інформаційному листі від 10.10.2013 № 1386/12/13-13, відповідно до норм підпункту 153.2.6 пункту 153 статті 153 ПК України, у податковому обліку з податку на прибуток витрати, понесені платником податку у зв'язку із продажем товарів пов'язаним особам, не можуть перевищувати доходів від такого продажу. При цьому поняття витрат, понесених у зв'язку із продажем товарів, у розумінні зазначеної норми ПК України охоплює всі витрати, що підлягають урахуванню в податковому обліку у зв'язку із здійсненням відповідної операції з продажу (в т.ч. собівартість товарів), а не лише витрати на збут, які передбачені пунктом 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 ПК України. Ці витрати сукупно не можуть перевищувати доходів платника податку від продажу товарів, робіт, послуг пов'язаній особі. Надлишок витрат (перевищення їх суми над сумою доходу від продажу) не підлягає відображенню в податковому обліку з податку на прибуток.

Позивачем долучено до матеріалів справи:

- належно завірені копії усіх інвойсів та вантажно-митних декларацій за період ІV кв. 2011 року - 2012 рік (1371 арк.) в підтвердження кожної господарської операції з поставки продукції, виготовленої з давальницької сировини, а відтак отриманого товариством доходу;

- копії декларацій з податку на прибуток ІV квартал 2011 року, 1 квартал 2012 року, півріччя 2012 року, 9 (дев'ять) місяців 2012 року, та 2012 рік;

- калькуляції за періоди ІV квартал 2011 року, І квартал 2012 року, півріччя 2012 року, 9 (дев'ять) місяців 2012 року та 2012 рік, акти звірки по податку на прибуток за 2012 - 2013 роки, що підтверджує факт відсутності подання позивачем та прийняття відповідачем декларацій і від'ємним значенням.

ТОВ "Електроконтакт Україна" проведено калькуляції (порівняння) понесення товариством витрат та отриманих доходів від реалізації на користь пов'язаної особи продукції виготовленої з давальницької сировини, без відносно до періодів з прив'язкою до кожної господарської операції, тобто здійснено порівняння доходів і витрат з прив'язкою до кожної господарської операції в частині доходу та витрат з відображенням таких у податковому обліку згідно періодів, визначених Податковим кодексом України станом на обревізований період та не встановлено жодного від'ємного значення.

Отже, за підсумками діяльності ТОВ "Електроконтакт Україна" у звітних періодах жодного перевищення показника Собівартість наданих послуг над показником Дохід від реалізації послуг не було.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду. При цьому реальність господарських операцій доведена позивачем належними та допустимими доказами, а правомірність виставленого податкового повідомлення-рішення відповідач не довів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений товариством з обмеженою відповідальністю "Електроконтракт Україна" судовий збір у розмірі 487,20 грн підлягає стягненню на користь позивача з Золочівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Золочівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 08.11.2013 № .

3. Стягнути з Золочівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Електроконтракт Україна" (Львівська обл., м. Перемишляни, вул. Топольна, буд.1, ) судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім ) грн. 20 коп.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 20.02.2017.