Справа № 381/329/17
Суддя: Чернишова Є. Ю.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року Провадження № 2-а/381/39/17

Справа № 381/329/17

час прийняття постанови: 17:00 год.

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чернишової Є.Ю.

за участі: секретаря Соловей Ж.В.;

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача Нетяжука М.В., представника відповідача Мельниченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Фастівського міського голови Нетяжука Михайла Володимировича про визнання дії протиправними та скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до Фастівського міського голови Нетяжука М.В. про визнання протиправною та незаконною дію (бездіяльність) міського голови, яка полягає у виданні ним 27.01.2017 року незаконного розпорядження № 31од, та скасування цього розпорядження.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 27.01.2017 року Фастівський міський голова Нетяжук Михайло Володимирович видав розпорядження № 31 од, яке вважають незаконним, оскільки міський голова попереднім своїм розпорядженням від 20.01.2017 № 21 од «Про зупинення дії рішення Фастівської міської ради № 1-ХХІІІ-УІІ «Про розпуск виконавчого комітету Фастівської міської ради VII скликання» призначив розгляд цього питання на скликану ним сесію міської ради на 27.01.2017 року о 14.00 годині. Проте, 27 січня 2017 року міський голова пішов із сесійної зали, тому секретар Фастівської міської ради ОСОБА_5 зачитала зазначене Розпорядження міського голови і поставила на голосування питання про відкриття позачергової сесії міськради. За відкриття цієї XXIV позачергової сесії Фастівської міської ради проголосували більшість депутатів Фастівської міської ради від загального складу ради. Після відкриття сесії було сформовано робочі органи та обрано головуючим депутата Фастівської міської ради ОСОБА_1, який поставив на голосування питання про взяття за основу проект порядку денного цієї сесії та на пропозицію депутатів міської ради було внесено доповнення до порядку денного сесії. Цю сесію міської ради було завершено після 17-ї години 27 січня 2017 року, а через кілька днів після цього секретаріат сесії розшифрував із своїх диктофонних записів і оформив прийняті рішення сесії. Таким чином, лише 31 січня 2017 року о 16-ій годині 15 хвилин, головуючий на 24-ій сесії Фастівської міської ради ОСОБА_1 підписав прийняті на цій сесії рішення. Таким чином, зазначають позивачі, Фастівський міський голова не знав і не міг знати про питання порядку денного цієї сесії міської ради і про прийняті на ній рішення, а отже не мав права видавати розпорядження № 31 од від 27.01.2017 року, оскільки неможливо видавати розпорядження невідомо про що. Тим більше, що документи, за які проголосувала міська рада, ще не були оформленні, не завізовані, вони станом на момент видання спірного розпорядження фізично були відсутні.

Крім того зазначають, що розпорядження видано після 18-ї години і незаконно оприлюднено шляхом розміщення на офіційному Інтернет-сайті Фастівської міської ради за адресою: fastiv- rada.gov.ua/node/9743 теж після 18-ї години - тобто після закінчення робочого дня, чим міський голова не лише сам порушив законодавство, а і змусив порушити законодавство підлеглих йому працівників (посадових осіб місцевого самоврядування).

В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надавши суду письмові заперечення, відповідно до яких 27.01.2017 року на позачерговій сесії Фастівської міської ради, міською радою повторно розглядалось рішення «Про розпуск виконавчого комітету Фастівської міської ради VІІ скликання», однак, за результатами голосування дане рішення не було прийнято, оскільки не набрало необхідної кількості голосів. Не зумівши підтвердити попередньо прийняте рішення 2/3 депутатів від загального складу ради Фастівська міська рада приймає нове рішення № 2-ХХІV-VІІ від 27.01.2017 року «Про розпуск виконавчого комітету Фастівської міської ради VІІ скликання», а також ряд інших рішень, вбачаючи порушення у яких міський голова використав надане законом право, передбачене ч.4 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та видав розпорядження № 31од від 27.01.2017 року, яким зупинив дію зазначених рішень ради. Згідно розпорядження міського голови №34 од від 01.02.2017 року дані питання винесені на повторний розгляд ради. Відповідач вважає, що порушень при видані спірного розпорядження з його сторони не було, воно прийняте в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством України.

На підставі зазначеного просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.01.2017 року Фастівською міською радою прийнято рішення № 1-ХХІІІ-VІІ «Про розпуск виконавчого комітету Фастівської міської ради VІІ скликання» (а.с. 8, 9,10).

Розпорядженням Фастівського міського голови Нетяжука М.В. № 21 од від 20.01.2017 року дія зазначеного рішення зупинена та вирішено скликати позачергову сесію Фастівської міської ради 27.01.2017 року, поставивши на повторний розгляд ради дане рішення (а.с. 70).

27.01.2017 року на позачерговій сесії Фастівської міської ради за результатами повторного розгляду рішення № 1-ХХІІІ-VІІ «Про розпуск виконавчого комітету Фастівської міської ради VІІ скликання» прийнято не було за відсутність необхідної кількості голосів, однак Фастівська міська рада на цій же сесії приймає ряд рішень, а саме: №1-XXIV-VII «Про задоволення заяв членів виконавчого комітету ОСОБА_7 та ОСОБА_8.», № 2-XXIV-VII «Про розпуск виконавчого комітету Фастівської міської ради VII скликання», №3-XXIV-VII «Про дострокове припинення повноважень першого заступника міського голови ОСОБА_9.», №4-XXIV-VII «Про дострокове припинення повноважень заступника міського голови з гуманітарних питань ОСОБА_10.», №5-XXIV-VII «Про дострокове припинення повноважень керуючого справами ОСОБА_11.».

Розпорядженням Фастівського міського голови Нетяжука М.В. № 31 од від 27.01.2017 року дія зазначених рішень зупинена та вирішено винести їх на повторний розгляд ради (а.с. 12).

Правовою підставою прийняття визначене положення ч.4 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Позивачі в обґрунтування заявлених вимог посилаються на вчинення відповідачем протиправних дій (бездіяльності) щодо безпідставного зупинення дії рішень міської ради, які вчинені всупереч положенням Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та, як слідство, протиправність та незаконність виданого міським головою розпорядження № 31 од від 27.01.2017 року через недотримання встановленої процедури його прийняття.

Відповідач, в свою чергу, посилається на чітке дотримання ним положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» при прийнятті спірного розпорядження, оскільки право міського голови зупинити дію рішення міської ради та винести його на повторний розгляд ради передбачено прямою нормою закону.

Суд зазначає, що завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішення суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши рішення відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд звертає увагу на наступне.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР).

Повноваження міського голови визначені статтею 42 Закону № 280/97-ВР, до них відносяться, зокрема: міський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету (пункт 3 частини 4); скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради (пункт 8 частини 4).

Як вбачається зі змісту розпорядження № 21 од від 20.01.2017 року, на розгляд позачергової сесії Фастівської міської ради 27.01.2017 року винесене одне питання - повторний розгляд рішення від 18.01.2017 року Фастівською міською радою прийнято рішення № 1-ХХІІІ-VІІ «Про розпуск виконавчого комітету Фастівської міської ради VІІ скликання».

Як встановлено судом, вбачається з протоколу засідання сесії ради (а.с.54-57) та не заперечується сторонами під час розгляду справи, після того, як міський голова Нетяжук М.В. покинув сесійну залу, на пропозицію депутата ОСОБА_1 секретар міської ради поставила на голосування пропозицію по відкриття 24-ї позачергової сесії, за результатами якого прийнято позитивне рішення про відкриття сесії. В подальшому були сформовані та обрані робочі органи сесії, головуючим обрано депутата ОСОБА_1

Так, головуючим на сесії запропоновано взяти за основу порядок денний сесії, включивши до нього наступні питання:

-про розпуск виконавчого комітету (через задоволення заяв членів виконавчого комітету ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про вихід з його складу) та про затвердження його нового складу;

-про дострокове припинення повноважень першого заступника міського голови ОСОБА_9;

-про дострокове припинення повноважень заступника міського голови з гуманітарних питань ОСОБА_10;

-про дострокове припинення повноважень керуючого справами ОСОБА_11

Порядок денний з урахуванням внесених змін та пропозицій був прийнятий.

Як вбачається зі змісту протоколу засідання сесії, депутатом зачитувалась резолютивна частина проекту рішення, такий проект голосуванням затверджувався та виносився безпосередньо на голосування для прийняття рішення.

За результатом розгляду питань порядку денного Фастівською міською радою прийнято: задовольнити заяви членів виконавчого комітету ОСОБА_7 та ОСОБА_8, розпустити виконавчий комітет Фастівської міської ради VII скликання, достроково припинити повноваження першого заступника міського голови ОСОБА_9, заступника міського голови з гуманітарних питань ОСОБА_10, керуючого справами ОСОБА_11 Разом з тим, за результатами повторного розгляду рішення № 1-ХХІІІ-VІІ «Про розпуск виконавчого комітету Фастівської міської ради VІІ скликання» за відсутність необхідної кількості голосів рішення прийнято не було.

При цьому, як встановлено судом під час розгляду справи та вбачається з пояснень позивачів, у письмовому вигляді проекти рішень ради по прийнятих питаннях оформлені не були ані до початку сесії, ані на момент виданні спірного розпорядження, тобто текст рішень, з якого може бути відомий їх зміст, не був виготовлений.

Суд вважає за необхідне перш за все зазначити, що власне, поняття «рішення», яке є узагальнюючим щодо нормативно-правових та індивідуальних актів суб'єктів владних повноважень, має широке закріплення у чинному законодавстві України, однак необхідно чітко встановити їх сутність у кожному конкретному випадку, оскільки саме з сутністю рішення суб'єктів владних повноважень пов'язується настання певних юридичних наслідків.

Поняття «рішення» багатозначне - під рішенням можна розуміти і знаходження певного варіанту дій, і сам процес діяльності, і її кінцевий результат.

При цьому, категорію (поняття) «рішення суб'єкту владних повноважень» необхідно розуміти як концентрований вираз процесу управління на його заключній стадії.

А вже безпосередньо застосовуючи дані тлумачення до спірних правовідносин, з урахуванням статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративних судів при вирішення спорів із суб'єктом владних повноважень, можна визначитись, що обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

За загальним правилом, акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Так, рада в межах своїх повноважень, як передбачено ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Аналогічні положення містить п.13.1 Регламенту Фастівської міської ради VІI скликання, затвердженого рішеннями міської ради № 2-ІІІ-VІІ від 26.11.2015 року, № 1-ІХ-VІІ від 03.03.2016 року, який є нормативно-правовим документом, що установлює порядок скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії (ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Порядок затвердження порядку денного сесії та порядок підготовки питань та проектів рішень на розгляд сесії міської ради закріплено у VП розділі Регламенту.

Так, порядок денний формується міським головою на підставі пропозиції самого голови, постійних комісій, депутатських фракцій та груп, депутатів, виконкому, загальних зборів громадян (п.7.1.).

Всі пропозиції подаються в письмовій формі разом із розробленими проектами рішень (у друкованому та електронному варіантах) в відділ організаційного забезпечення діяльності ради не пізніше ніж за 3 робочих дні до скликання сесії з урахуванням та дотриманням вимог, передбачених п. 2.7. Регламенту. Пропозиції повинні бути обґрунтованими, містити посилання на чинні нормативно-правові акти Україні та мати проекти рішень і пройти попереднє обговорення в постійних комісіях. Без попередніх висновків і рекомендацій постійних комісій, оформлених відповідним протоколом, пропозиції до розгляду на засіданні сесії не приймаються. Пропозиції повинні мати проекти рішень і пройти попереднє обговорення в постійних комісіях (п.7.2.). Порядок денний затверджується відкритим голосуванням простою більшістю присутніх на сесії депутатів (п.7.3.).

Таким чином, з наведених положень Регламенту вбачається, що передумовою включення будь-якого питання до порядку денного сесії є вчинення ряду дій, а саме: подання пропозицій в письмовій формі разом із розробленими проектами рішень (у друкованому та електронному варіантах) у відповідного відділу, при цьому такі пропозиції повинні бути обґрунтованими, містити посилання на чинні нормативно-правові акти Україні та мати проекти рішень і пройти попереднє обговорення в постійних комісіях.

Суд звертає увагу на те, що іншого порядку підготовки питань та проектів рішень Фатівською міською радою Регламентом цієї ради не передбачено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» (далі за текстом - Закон № 93-ІV), депутат місцевої ради зобов'язаний додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів.

В ході розгляду даної справи було встановлено, що порядок денний сесії формувався вже після її відкриття, на підставі пропозиції, що надходити від депутатів.

Відповідно до положень Закону № 93-ІV депутат місцевої ради має право, зокрема, - пропонувати питання для розгляду їх радою та її органами; - вносити пропозиції і зауваження до порядку денного засідання ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті; - вносити на розгляд ради та її органів пропозиції з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю; - вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань щодо їх відання, поправки до них; - висловлюватися щодо персонального складу утворюваних радою органів і кандидатур посадових осіб, які обираються, призначаються або затверджуються радою тощо.

Однак, при внесенні пропозиції щодо розгляду питань: про задоволення заяви членів виконавчого комітету ОСОБА_7 та ОСОБА_8, розпуск виконавчого комітету Фастівської міської ради VII скликання та достроково припинити повноваження першого заступника міського голови ОСОБА_9, заступника міського голови з гуманітарних питань ОСОБА_10, керуючого справами ОСОБА_11 не було дотримано порядок підготовки питань та проектів рішень на розгляд цієї сесії міської ради, закріплений Регламентом.

Так, як неодноразово зазначали позивачі під час розгляду справи та наголошували на цьому під час виступу у судових дебатах, через кілька днів після проведення сесії ради, секретаріат сесії розшифрувавши диктофонні записи оформив прийняті рішення, після чого вони пройшли процедуру візування і надані головуючому на підписання, який 31.01.2017 року їх підписав.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що міською радою при прийнятті 27.01.2017 року наведених вище рішень не було дотримано процедурні вимоги, встановлені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламентом Фастівської міської ради.

Суд, з огляду на спірні правовідносини та встановлені судовим розглядом обставини, констатує, що в даному випадку на позачерговій сесії Фастівської міської ради 27.01.2017 року був прийнятий ряд «протокольних» рішень, які не є актом суб'єкту владних повноважень в розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з урахуванням положень Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вони не наділені обов'язковими ознаками (не були викладені у письмовому вигляді) та не пройшли встановлену процедуру, що передує їх прийняттю.

Разом з тим, в силу вимог ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, в межах розгляду даної справи суд не наділений повноваженнями робити висновки щодо легальності (законності) будь-яких інших рішень суб'єктів владних повноважень, які не стосуються предмету позову.

У спірних правовідносинах суд перевіряє виключно оскаржуване розпорядження міського голови на відповідність частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, обмежуючись лише межами заявлених позивачами вимог.

Так, частиною 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом частини 4 цієї статті рішення сільської, селищної, міської ради у п'ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень.

З аналізу наведених норм законодавства про місцеве самоврядування та наведеним вище положенням Регламенту слідує, що міським головою може бути використане надане йому право зупинити прийнятий радою відповідний правовий акт, який наділений певними ознаками.

Зокрема, оформлення акта органу (його проекту) у вигляді письмового документа є обов'язковим та необхідним для того, щоб достовірно встановити його зміст, визначити його спрямованість та юридичні наслідки для того кола суб'єктів, кому вони адресовані.

Норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не містять приписів, які б встановлювали право міського голови реалізовувати право вето на будь-які дії (які можуть бути виражені у процедурних, протокольних та інших рішеннях), а виключно на прийняті відповідно до законодавства рішення ради.

За таких обставин суд вважає, що відповідач, приймаючи спірне розпорядження № 31 од від 27.01.2017 року, вийшов за межі своїх повноважень, непропорційно застосував надане Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» право вето.

Відповідно п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, - цей критерій інакше може бути сформульовано як принцип використання повноваження з належною метою.

Належною є та мета, що визначена в законі або випливає з його цілей. Використання повноважень із неналежною метою за своїм змістом є зловживанням ними: використання їх зі спотвореним тлумаченням мети, з якою надано повноваження,

Як вбачається з аргументів сторони відповідача, - зупиняючи рішення ради він не ігнорував вимоги закону, а навпаки, діяв відповідно до наданих законом повноважень, а прийняття спірного розпорядження було направлено на вчинення заходів реагування в інтересах громади міста.

Суд не встановив в діях відповідача будь-яких ознак упередженості, нерозсудливості, недотримання принципу рівності та пропорційності (передбачених у ч.3 ст.2 КАСУ), при цьому суд констатує факт використання ним наданих законом повноважень при прийнятті оскаржуваного розпорядження без належної мети, що тягне за собою скасування вказаного розпорядження голови.

При цьому, суд вважає необґрунтованим посилання позивачів, як на одну з підстав незаконності спірного розпорядження, відсутність обґрунтування зауважень до рішення, наявність яких є підставою для зупинення дії рішення ради.

Суд з цього приводу зазначає, що положення норми частині 4 статті 59 Закону № 280/97-ВР покладають на голову ради обов'язок подати такі зауваження до рішення ради саме на повторний його розгляд, тобто до відповідної сесії ради, на якій буде вирішуватись питання про підтвердження/відхилення попереднього рішення.

Також судом не приймаються посилання позивачів на видання та офіційне оприлюднення головою спірного розпорядження поза робочим часом, чим порушено норми трудового законодавства України, з огляду на те, що в силу положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова є головною посадовою особою міської громади, а його повноваження починаються з моменту оголошення міською виборчою комісією на пленарному засіданні ради рішення про його обрання і закінчуються з моменту вступу на цю посаду іншої обраної відповідно до закону особи.

Тобто, міський голова при здійсненні ним владних управлінських функцій на виконання своїх повноважень діє на забезпечення блага міста і добробуту його мешканців, на захист прав, свобод і законних інтересів громадян, які не можуть бути обмежені будь-якими часовим рамками.

Суд також наголошує, що відповідно до вимог ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Визначаючи предметом позову - визнання протиправною та незаконною дію (бездіяльність) міського голови, позивач фактично просить застосувати два способи захисту порушеного права (визнати протиправними дії та визнати протиправною бездіяльність).

Суд, насамперед, вважає доречним визначити термін -«дія» та «бездіяльність». Так, дія суб'єкта владних повноважень - це активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка має вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи. Бездіяльністю є пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи.

З урахуванням викладеного обрання способу захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку.

У спірних правовідносинах видання міським головою розпорядження № 31 од від 27.01.2017 року характеризується вчиненням активних дій, тобто має місце дія суб'єкта владних повноважень, тому належним способом захисту буде визнання протиправними дій Фастівського міського голови Нетяжука Михайла Володимировича щодо видання розпорядження №31 од від 27.01.2017 року та його скасування, оскільки це відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

При цьому, вирішуючи питання - чиє наявність відповідного порушення права або законного інтересу позивача ОСОБА_2 на момент звернення до суду, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт 6 статті 3 КАС України визначає адміністративний позов як звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

За змістом частини 8 статті 3 КАС України позивачем в адміністративній справі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов.

Частина 1 статті 10 КАС України зазначає, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.11 КАС України).

Таким чином, виходячи з положень, викладених у частинах 1 статей 2 та 6 Кодексу адміністративного судочинства України, пункті 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», право на судовий захист полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. В контексті наведених приписів КАС має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Таким чином особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом має довести наявність порушення оскаржуваними діями суб'єкту владних повноважень її прав та інтересів у сфері публічно-правових відносин, які потребують судового захисту.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду ОСОБА_2 пояснив, що він є громадським діячем, членом територіальної громади, права та інтереси якого порушені спірним розпорядженням, він був присутній на сесії міської ради 27.01.2017 року, тому мав змогу особисто спостерігати за всім перебігом подій.

На підставі статті 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на встановлений строк.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Тобто, Закон наділяє саме депутата місцевої ради функціями представництва інтересів відповідної територіальної громади.

Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010 р. № 781/11/13-10 щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ (підготовлено на підставі аналізу вивчення та узагальнення причин скасування Верховним Судом України судових рішень Вищого адміністративного суду України, переглянутих за винятковими обставинами у 2009 році) звернуто увагу адміністративних судів, що другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежним позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що спірне розпорядження голови не є актом індивідуальної дії щодо позивача ОСОБА_2, оскільки дане розпорядження не було направлене безпосередньо на його права і не було безпосередньо йому адресоване. Даним розпорядженням не встановлювались, не визнавались, не обмежувались і не припинялись права ОСОБА_2 Дане розпорядження є рішенням по суто питанням щодо набрання прийнятими радою рішеннями чинності; адресат даного розпорядження - рада. Тому дане розпорядження не можна розглядати як таке, що порушує права конкретної особи (позивача ОСОБА_2.).

Приймаючи до уваги вищенаведене, той факт що спірне розпорядження не порушує прав та інтересів ОСОБА_2, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дії протиправними та скасування розпорядження підлягають задоволенню, при цьому позовні вимоги ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 17, 18, 19, 94, 158-163, 167, 185-186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Фастівського міського голови Нетяжука Михайла Володимировича про визнання дії протиправними та скасування розпорядження - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Фастівського міського голови Нетяжука Михайла Володимировича щодо видання розпорядження №31 од від 27.01.2017 року.

Скасувати розпорядження виконавчого комітету Фастівської міської ради №31 од від 27.01.2017 року «Про зупинення дії рішень Фастівської міської ради №1-XXIV-VII «Про задоволення заяв членів виконавчого комітету ОСОБА_7 та ОСОБА_8.», № 2-XXIV-VII «Про розпуск виконавчого комітету Фастівської міської ради VII скликання», №3-XXIV-VII «Про дострокове припинення повноважень першого заступника міського голови ОСОБА_9.», №4-XXIV-VII «Про дострокове припинення повноважень заступника міського голови з гуманітарних питань ОСОБА_10.», №5-XXIV-VII «Про дострокове припинення повноважень керуючого справами ОСОБА_11.» від 27.01.2017 року».

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 1280 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят грн.) за рахунок бюджетних асигнувань Фастівської міської ради.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Фастівського міського голови Нетяжука Михайла Володимировича про визнання дії протиправними та скасування розпорядження - залишити без задоволення.

Повний текст постанови виготовлений 17 лютого 2017 року.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Є.Ю.Чернишова