Справа № 134/89/16-а
Суддя: Зарічанський В. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Крижопільський районний суд Вінницької області
Справа № 134/89/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

"10" лютого 2017 р. Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого - судді: Зарічанського В.Г.

з участю секретаря: Балух О.В.

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у відновленні виплати пенсії та зобов'язання вчинення певних дій в порядку ст.ст. 104-106 КАС України,

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому зазначив, що з 2005 року і по даний час він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області і отримує пенсію за вислугу років довічно відповідно до вимог Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, що підтверджується пенсійним посвідченням № 2853, виданого 21.11.2005 року Пенсійним фондом України.

З моменту призначення йому пенсії і по даний час він працює на посаді начальника Крижопільського районного управління юстиції. Дана посада віднесена до категорії посад державних службовців.

З 01 квітня 2015 року відповідачем призупинено йому виплату пенсії за вислугу років з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яким внесені зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

17 квітня 2015 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про надання роз'яснення причин припинення виплати йому пенсії та з вимогою відновлення виплати даної пенсії.

29 квітня 2015 року відповідачем розглянуто його заяву і надано йому відповідь за № 208/Б-12, в якій зазначено, що з 01 квітня 2015 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особи, які мають право на призначення пенсії, щомісячного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються.

Крім того, відповідач повідомив, що оскільки він працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», то з 01.04.2015 року по 31 грудня 2015 року йому призупинено виплату пенсії за вислугу років.

23.01.2017 року подав заяву про зміну позовних вимог, в якій просив виплатити йому не отриманий розмір пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 26 травня 2016 року в загальній сумі 45491 грн., а всі інші позовні вимоги залишити незмінними.

Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав письмове заперечення в яких у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити, посилаючись на їх безпідставність.

З'ясувавши позиції сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом з 2005 року і по даний час позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області і отримує пенсію за вислугу років довічно відповідно до вимог Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, що підтверджується пенсійним посвідченням № 2853, виданого 21.11.2005 року Пенсійним фондом України.

З моменту призначення йому пенсії і по даний час він працює на посаді начальника Крижопільського районного управління юстиції. Дана посада віднесена до категорії посад державних службовців.

З 01 квітня 2015 року відповідачем призупинено йому виплату пенсії за вислугу років з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яким внесені зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

17 квітня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про надання роз'яснення причин припинення виплати йому пенсії та з вимогою відновлення виплати даної пенсії.

29 квітня 2015 року відповідачем розглянуто його заяву і надано йому відповідь за № 208/Б-12, в якій зазначено, що підстави для поновленні пенсії відсутні.

Крім того, відповідач повідомив, що оскільки він працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», то з 01.04.2015 року по 31 грудня 2015 року йому призупинено виплату пенсії за вислугу років.

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року:

1. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме:

- частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;

- першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу","Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

2. Положення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (в редакції Закону № 213, яка набрала чинності з 01 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «;Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно Закону № 2262 йому виплачуватись не повинна.

Станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 01 червня 2015року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів", «;Про статус народного депутата України", «;Про Кабінет Міністрів України", «;Про судову експертизу", «;Про Національний банк України", «;Про службу в органах місцевого самоврядування", «;Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені статтею 54 Закону № 2262 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вказане, суд вважає, що з 01 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 2262 підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю зазначених у статті 54 вказаного Закону підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Ухвалою суду від 21.01.2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у відновленні виплати пенсії та зобов'язання вчинення певних дій в порядку ст.ст. 104-106 КАС України, залишено без розгляду в частині, що передувало шестимісячному строку звернення до суду.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Також підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача суми індексації - 298,92 грн. згідно наданого розрахунку індексації за період з серпня 2015 року по грудень 2015 року.

На підставі наведеного, Законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII та керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9-12,158,160-163, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у відновленні виплати пенсії та зобов'язання вчинення певних дій в порядку ст.ст. 104-106 КАС України задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у відновлені виплати пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років довічно, яка призначена з 01.09.2005 року відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та виплатити ОСОБА_1 не отриманий розмір пенсії за період з 20 липня 2015 року по 26 травня 2016 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в загальній сумі 298 (двісті дев'яносто вісім) гривень 92 копійки з вирахуванням подальших втрат доходів до часу виплати компенсації.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Суддя: