Справа № 809/1055/16
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2017 р. Справа № 809/1055/16
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Кишинського М.І.
Суддів: Григорука О.Б.,
Кафарського В.В.,
за участю секретаря судового засідання: Дмитрашко О.М.,
позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
відповідачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
третя особа: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1
до відповідача: Міністра оборони України - Полторака Степана Тимофійовича, Івано-Франківського обласного військового комісаріату, Коломийського міського об`єднаного військового комісаріату Івано-Франківської області
про визнання дій протиправними, скасування наказу № 142КП від 07.07.2016 року, наказу № 627 від 07.07.2016 року та зобов`язання до вчинення дій,-

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернуся в суд з адміністративним позовом до Міністра оборони України - Полторака Степана Тимофійовича, Івано-Франківського обласного військового комісаріату, Коломийського міського об`єднаного військового комісаріату Івано-Франківської області про визнання дій протиправними, скасування наказу № 142КП від 07.07.2016 року, наказу № 627 від 07.07.2016 року та зобов`язання до вчинення дій.
Ухвалою суду від 23.12.2016 залучено до справи ОСОБА_8 як третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (а.с.167-168).
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивача незаконно позбавлено військового звання та звільнено з військової служби, так як станом на момент винесення оскаржуваних наказів, вина позивача за інкримінований йому злочин передбачений частиною 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, не була доведеною відповідним рішенням суду, що порушило презумпцію невинуватості позивача. Також на момент позбавлення військового звання позивач був на лікуванні, що не дало йому змоги його оскаржити та під час службового розслідування у позивача не відбиралися пояснення. З врахуванням наведених обставин, просить суд визнати дії стосовно ухвалення оскаржуваних наказів протиправними, скасувати наказ № 142КП від 07.07.2016 року, наказ № 627 від 07.07.2016 року, поновити позивача у військовому званні та на посаді.
Позивач та його представники вимоги викладені у позовній заяві підтримали повністю, просили в задоволенні позову відмовити.
Представники відповідачів проти позову заперечили з підстав наведених в письмових запереченнях, що наявні в матеріалах справи. Просили в задоволенні позову відмовити повністю.
Розглянувши матеріали адміністративного позову, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представників відповідачів, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтований, а тому він не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Наказом військового комісара Івано-Франківського обласного військового комісаріату за №267 від 29 червня 2016 року «Про призначення службового розслідування щодо причин і передумов затримання за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення підполковника ОСОБА_1 » було призначено відповідне службове розслідування, результати якого оформлено актом проведеного службового розслідування (а.с.46-48).
Також 30.06.2016 позивача повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України (а.с.9-12).
За наслідками службового розслідування, висвітленого в акті від 05.07.2016, прийнято пропозицію щодо притягнення винних осіб до відповідальності, а саме за порушення вимог статті 11, 16, абзацу 1 статті 49, статті 58, 59, Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1,5 ст.4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, що вимагають від військовослужбовців свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, не допускати самому та стримувати своїх товаришів від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому, особисту недисциплінованість, низькі морально - ділові якості, що привели до порушення законодавства та свідомого отримання неправомірної вигоди від цивільної особи клопотати перед вищим командуванням про притягнення військового комісара Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату Івано-Франківської області підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності «позбавлення військового звання» (а.с.48).
На підставі акту перевірки військовим комісаром Івано-Франківського обласного комісаріату 05.07.2016 направлено командувачу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » клопотання про накладення дисциплінарного стягнення «позбавлення військового звання» на підполковника ОСОБА_1 (а.с.67-68).
Так, наказом Міністерства оборони України від 07.07.2016 №142 КП за неналежне виконання службових обов`язків, визначених статтями 14, 15 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушення військової дисципліни військового комісара Коломийського об`єднаного військового комісаріату Івано-Франківської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України підполковника ОСОБА_1 позбавлено військового звання (а.с.13).
Також наказом Міністерства оборони України від 07.07.2016 за №627 підполковника ОСОБА_1 , військового комісара Коломийського об`єднаного військового комісаріату Івано-Франківської області оперативного командування «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 07.07.2016 (а.с.14).
Не погоджуючись із вищевказаними наказами позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон №2232), Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут), Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби).
Згідно з частиною 11 статті 2 Закону №2232, кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом. Іноземець або особа без громадянства, який (яка) вперше приймається на військову службу до Збройних Сил України, бере офіційне зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати обов`язки військової служби.
Статтею 1 та 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно з абзацами 1 та 5 статті 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до приписів статті 85 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.
Абзацом 2 статті 86 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що позивачем помилково зроблені висновки про порушення презумпції невинуватості в момент винесення оскаржуваних наказів. Так, притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку та притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочину підпадають під регулювання різних правових інститутів, які є незалежні один від одного. Так, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності в даному випадку є не факт вчинення злочину, а факт отримання неправомірної вигоди позивачем від громадянина ОСОБА_9 , що й було предметом службового розслідування, яке оформлене актом від 05.07.2016 (а.с.46-48). Під час проведення службового розслідування взяту до уваги також відповідні докази, а саме: пояснення свідків та відповідні ухвали Івано-Франківського міського суду про проведення відповідних слідчих дій.
Щодо посилання позивача на те, що йому не було надано можливості надати усні чи письмові пояснення, суд зазначає, що у відповідності до даних акту службового розслідування з боку посадових осіб, по котрим проводилось службове розслідування, заяв не надходило (а.с.48). В матеріалах справи відсутні будь-які заяви чи рапорти позивача про відкладення службового розслідування, надання додаткових пояснень чи інших документів, які б свідчили про відсутність дисциплінарного проступку позивача.
Виходячи з того, що на момент видання спірних наказів ОСОБА_1 являвся військовослужбовцем Збройних Сил України та перебував на посаді військового комісара Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату та в силу вимог п.12 ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був військовою посадовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, та виходячи з приписів ст. 19 Конституції України він зобов`язаний був діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Крім того, у врахування приписів ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби, будучи командиром для підлеглого особового складу позивач мав передбачені ст.59 Статуту внутрішньої служби обов`язки встановлювати у військовій частині такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України та показувати приклад дисциплінованості неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів.
Також, судом встановлено, що відповідно до вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2016 в кримінальному провадженні № 1-кп/346/279/2016 про обвинувачення, ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 28 ч. 2, ст. 369-2 ч.2 КК України, останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 , ч.2 ст.369-2 КК України (а.с.137-141). Вирок не оскаржений та набрав законної сили 20.10.2016. Обставини отримання неправомірної вигоди визнав, що підтверджує правомірність висновків службового розслідування щодо позивача.
Слід зазначити, що повноваження Міністра оборони України стосові видання наказів щодо притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності є дискреційними повноваженнями, правова природа яких зокрема дозволяє Міністру при їх реалізації на власний розсуд визначати зміст управлінського, рішення в юридично допустимих межах. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріплених частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, повинен притримуватися не втручання у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень. Зі змісту Рекомендацій № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 року на 361 - й нараді заступників міністрів, під дискиційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Вищий адміністративний суд України в постанові від 05 липня 2016 р. по справі К/800/3396/16, щодо принципу розподілу влади, заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення. Втручання в дискреційні повноваження відповідача виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання дій протиправними, скасування наказу № 142КП від 07.07.2016 року, наказу № 627 від 07.07.2016 року та зобов`язання до вчинення дій, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачі, заперечуючи проти позову в силу положень частини 2 статті 71 КАС України спростували доводи позивача в цілому.
Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги в цілому.
Отже, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: /підпис/ Кишинський М.І.

Судді: Григорук О.Б.

Кафарський В.В.

Постанова складена в повному обсязі 20.02.2017.