Справа № 2-а-60/2010
Суддя: Мельник О. О.
Дата ухвалення: 2009-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-2275//2009р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2009р. 15 год 15 хв. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мельника О.О.

при секретарі Головка О.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Бориспільському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання нарахувати та виплатити соціальні виплати,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду в Бориспільському районі Київської області про те, що вона є дитиною війни, а тому відповідно до вимог ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», з 1 січня 2006 року, має право на отримання соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, що відповідно до ст.28 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне забезпечення» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Однак, така матеріальна допомога відповідачем в 2006-2007 роках їй взагалі не нараховувалась та не виплачувалась, а в 2008 році вона отримує такі виплати лише в розмірі 10%. Вважає, що відповідач неправомірно відмовив їй у перерахуванні такої соціальної допомоги у відповідності з чинним законодавством. Внаслідок чого, загальна сума належних до сплати їй грошових сум, в період часу з 01.01.2006р. по 31.12.2008р., становить 3891 грн. 90 коп. Тому, просить визнати дії відповідача щодо відмови їй в перерахунку такої матеріальної допомоги в розмірі, меншому ніж передбачено чинним законодавством, неправомірними та зобовязати управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі здійснити перерахунок та виплатити недоплачені соціальні виплати, як дитині війни, на підставі норм вищевказаного Закону, які були зупинені, та які рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року визнані неконституційними. Крім того, просить поновити їй пропущений строк звернення до суду, посилаючись на те, що про порушення своїх прав вона дізналась лите після отримання відповіді з УПФУ в Бориспільському районі.

Позивачка в судове засідання не заявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не заявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмових запереченнях зазначив, що позов не визнає, посилаючись на те, що позивачу, як дитині війни, правомірно, з 01.01.2008 року, виплачується соціальна допомога у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до положень ст.6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни із внесеними до неї змінами ЗУ Про Державний бюджет на 2008 рік, які передбачають виплату надбавки дітям війни в такому розмірі, який встановлений і для учасників війни. Перерахунок та виплата таких соціальних виплат з урахуванням підвищення їх розміру до 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в 2007 році чинним законодавством не передбачено. А мінімальний розмір пенсії за віком, визначений в абз.1 ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, застосовується виключно для призначення пенсії відповідно для цього ж Закону. На правовідносини, що регулюються Законом України „Про соціальний захист дітей війни, він не поширюється. Крім того, відповідно до чинного законодавства фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених законом, здійснюється за рахунок державного бюджету України, в якому такі видатки не передбачені, а Пенсійний Фонд України повинен забезпечувати раціональне використання коштів, що перебувають в його управлінні. Тому вважає, що з боку управління ніяких порушень законодавства допущено не було. Також, чинним законодавством не передбачено, що саме управління Пенсійного Фоду України повинно проводити перерахунок пенсії і забезпечити її виплату. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в Бориспільському районі Київської області та отримує пенсію за віком. Водночас, вона має статус дитини війни.

У відповідності до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, який набрав чинність з 1 січня 2006 року, дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги виплачується підвищення у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування розмір мінімальної пенсії за віком дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Управлінням Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області, починаючи з 1 січня 2006 року до і січня 2008 року, неправомірно, без врахування підвищення у вигляді надбавки, встановленої вказаним законом в розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з 1 січня 2008 року з обмеженням у виплаті такого підвищення в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, нараховувалась та виплачувалась пенсія за віком, а на письмове звернення позивачки щодо перерахування призначеної їй пенсії з урахуванням такої надбавки з боку відповідача було відмовлено.

Відповідно до п.12 ст.71 ЗУ Про державний бюджет України на 2007 рік на 2007 рік було зупинено дію ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни щодо встановлення розміру надбавки для дітей війни.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року вищевказані положення ЗУ Про державний бюджет України на 2007 рік визнані неконституційними з дня ухвалення даного рішення.

Вищенаведене підтверджується даними копії паспорта, копії пенсійного посвідчення позивачки (а.с.4,6), а також даними копії письмової відповіді відповідача(а.с.7-8).

Посилання представника відповідача на неможливість призначення пенсії з урахуванням підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком у звязку з відсутністю відповідного механізму для визначення розміру цього підвищення, суд оцінює критично, оскільки за правилами, передбаченими ч.1 ст.9 КАС України, ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування поширюється на спірні правовідносини. Положення ч.3 ст.28 цього ж Закону їх не регулює.

Також є безпідставним посилання відповідача щодо проведення нарахування та виплати пенсії не управлінням Пенсійного фонду України, оскільки в даному випадку мова йде про підвищення розміру пенсії, у встановленому законодавством розмірі, що належить виключно до компетенції Пенсійного фонду України та відповідно його територіальних управлінь.

Однак, враховуючи, що позивачка пропустила річний строк звернення до суду, і поважні причини, як б перешкодили їй вчасно звернутись до суду за захистом свого права, відсутні, а відповідач наполягає на відмові в позові з підстав пропущення строку звернення до суду позивачкою на підставі ст. 100 КАС України, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають вимоги лише в частині перерахування позивачу щомісячної державної соціальної допомоги в період часу з 09.12.2008 р. по 31.12.2008р.

Згідно із ст.ст.21,22,24,64 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними і непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно ч.2 ст.152 Конституції України закони, нші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За змістом ч.2 ст.9 Кодексу у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає, в т.ч. право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, суд, встановивши невідповідність положень нормативно-правового акту Конституції України застосовує положення Конституції У країни як норми прямої дії, тим самим повинен при вирішенні спору не застосовувати закон, який не відповідає вимогам Конституції України.

Крім того, відповідно до ч.3 резолютивної частини Рішення КСУ від 09.07.2007 року

рішення Конституційного Суду України, у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинам, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст.ст.1,3 Закону України Про соціальний захист дітей війни дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років, і державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

А тому, суд дійшов висновку, що на момент здійснення нарахування та виплат позивачці соціальної допомоги, застосуванню підлягали норми ст.6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни, а не положення ст.71 ЗУ Про державний бюджет України на 2007 рік, що істотно звужували обсяг конституційних прав позивачки, як соціально захищеної особи.

Відповідно до Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становив: з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідач нараховував та виплачував позивачці соціальну допомогу, як дитині війни, в розмірі, меншому ніж передбачено чинним законодавством, дії управління по відмові в нарахуванні такої допомоги, слід визнати протиправними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок належної до сплати щомісячної державної соціальної допомоги, за період часу з 09.32.2008 року по 31.12.2008 року, в розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що встановлений законом.

Керуючись ст.ст. 21,22,24,46,64, ч.З ст.150, ч.2 ст.152 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, Законом України Про державний бюджет України на 2008рік, ст.ст.1,3,6 Закону України Про соціальний захист дітей війни № 2195-ІУ від 18.11.2004 року, ч.2 ст.9, ст.ст. 10, 11, 70, 99-100, 158-163 Кодексу Адміністративного Судочинства У країни,

суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області щодо відмови в перерахунку та виплаті ОСОБА_1 соціальної допомоги, як дитині війни, відповідно до розміру, передбаченому чинним законодавством України - неправомірними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги ОСОБА_1 як дитині війни, в розмірі 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 09 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського адміністративного апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня її проголошення та подальшої подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О.О. Мельник