Справа № 523/14171/16-а
Суддя: Бабаков В. П.
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/523/12/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2017 р.Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Бабаков В.П. розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Одесипро визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання відмови в призначенні пенсії неправомірною та зобов'язання здійснити призначення пенсії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач знаходиться на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності другої групи. Також позивач працює в органах прокуратури. Позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років згідно до Закону України «Про прокуратуру», однак йому було відмовлено. Тому він просить суд визнати вказану відмову неправомірною та скасувати рішення відповідача про вказану відмову, а також зобов'язати відповідача перевести його на пенсію за вислугою років.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи в письмовому провадженні.

Відповідач надав заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позову.

Суддя, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що з 25.12.1990 року по 16.02.1995 року та з 15.10.2002 року по теперішній час позивач працює в органах прокуратури Одеської області, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та довідкою прокуратури Одеської області від 12.09.2016.

Також позивач має другу групу інвалідності загального захворювання, яка встановлена відповідно до довідки МСЕК від 23.05.2016 серія № 10 ААВ № 799015.

Пенсія по інвалідності другої групи мені призначена Управлінням Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси.

В матеріалах його пенсійної справи по призначенню пенсії по інвалідності наявні копії трудової книжки серії НОМЕР_1, диплому з відзнакою серія НОМЕР_2 від 21.06.1985, в якому зазначений період денної форми навчання на юридичному факультеті за спеціальністю «Правознавство» в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова та відповідно до якого рішенням Державної екзаменаційної комісії від 21.06.1985 року позивачу присвоєно кваліфікацію юриста.

Наявність у Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі копії вказаних трудової книжки та диплому в матеріалах пенсійної справи підтверджується розпискою відповідача у прийнятих ним заяві про призначення пенсії по інвалідності та доданих до неї документів.

Частиною 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 2663-III) встановлено, що обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХИ в редакції Закону від 12.07.2001 року № 2663-ПІ(що була чинною на час роботи позивача) - прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної(чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного(чинного) заробітку.

У редакції Закону України «Про прокуратуру» від 12.07.2001 року № 2663-ПІ, що була чинною на час роботи позивача, максимальний розмір пенсії не був обмежений.

Розмір виплат(крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Обчислення(перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Стаж роботи позивача на посадах прокурора згідно із записами № 4-8, 18-36 трудової книжки серія НОМЕР_1 з 25.12.1990 року по 16.02.1995 року складає 4 роки 1 місяць 23 дні та з 15.10.2002 по 25.08.2016 року складає 13 років 10 місяців 10 днів.

Загалом стаж роботи на посадах прокурора станом на 25.08.2016 року складає 18 років З дні (4 роки 1 місяць 23 дні додати 13 років 10 місяців 10 днів).

Так, позивач займав такі прокурорські посади: з 25.12.1990 року призначений на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів на транспорті Одеської транспортної прокуратури, з 28.02.1992 року призначений на посаду прокурора відділу з питань нагляду за додержанням законів на транспорті Одеської транспортної прокуратури, з 29.04.1992 року призначений на посаду старшого помічника Одеського транспортного прокурора з питань організації роботи та контролю виконання, з 29.12.1992 року по 16.02.1995 року у зв'язку з перейменуванням Одеської транспортної прокуратури перебував на посаді старшого помічника Південноукраїнського транспортного прокурора з питань організації роботи та контролю виконання.

З 15.10.2002 року по 25.08.2016 він займав такі прокурорські посади в прокуратурі Одеської області: з 15.10.2002 року призначений на посаду прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури області, з 13.08.2014 року призначений на посаду прокурора відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави на транспорті прокуратури області, з 29.06.2005 року призначений старшим прокурором відділу захисту прав і свобод громадян і інтересів держави управління нагляду за додержанням і застосуванням законів на транспорті прокуратури області, з 12.07.2006 року призначений на посаду прокурора відділу захисту прав і свобод громадян і інтересів держави управління нагляду за додержанням і застосуванням законів на транспорті прокуратури області, з 23.10.2006 року призначений на посаду старшого прокурора відділу захисту прав і свобод громадян і інтересів держави управління нагляду за додержанням і застосуванням законів на транспорті прокуратури області, з 04.12.2006 року призначений на посаду прокурора відділу захисту прав і свобод громадян і інтересів держави управління нагляду за додержанням і застосуванням законів на транспорті прокуратури області, з 24.10.2007 року призначений на посаду прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури області, з 10.12.2007 року призначений на посаду начальника відділу організації представництва управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури області, з 01.06.2010 року переведений на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням і застосуванням законів на транспорті прокуратури області, з 29.09.2010 року переведений на посаду старшого прокурора відділу організації представництва управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури області, з 03.12.2010 року переведений на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законодавства та представництва інтересів держави і громадян в суді у цій сфері управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури області, з 14.12.2010 року переведений на посаду старшого прокурора відділу захисту інтересів громадян і держави у сфері земельних відносин управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області, з 19.03.2012 року переведений на посаду прокурора відділу організації представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області, з 06.01.2015 року призначений на посаду прокурора організаційно-методичного відділу управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області, з 20.05.2015 року призначений на посаду прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області, з 14.04.2016 року призначений на посаду прокурора відділу організації представництва в суді та при виконанні судових рішень управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури області, на якій я перебуваю до теперішнього часу, що підтверджується довідкою начальника відділу по роботі з кадрами прокуратури Одеської області від 12.09.2016 № 11-338вих16.

Також згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 12.07.2001 року № 2663-ІП до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою.

Згідно із записами трудової книжки № 11-15 з 16.08.1996 року по 01.08.1997 року, тобто 11 місяців 16 днів, позивач працював на посадах державного службовця 10 рангу, які займають особи з вищою юридичною освітою, а саме, з 16.08.1996 року призначений на посаду консультанта юридичного управління Одеської обласної державної адміністрації, з 31.12.1996 року по 01.08.1997 року займав посаду консультанта сектору координації діяльності правоохоронних органів відділу координації правоохоронних органів та правової роботи управління координації діяльності правоохоронних органів, військових структур та оборонної і мобілізаційної роботи Одеської обласної державної адміністрації.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 12.07.2001 року № 2663-ІП до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Так, позивач в період з 01.09.1980 року по 30.06.1985 року здобував вищу юридичну освіту, навчався на юридичному факультеті за спеціальністю «Правознавство» денної форми навчання в Одеському ордена Трудового Червоного Прапора державному університеті ім. І.І. Мечникова.

Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 21.06.1985 року йому присвоєно кваліфікацію юриста та видано диплом з відзнакою серія НОМЕР_2, копія якого з зазначенням у ньому періоду навчання додана до цього адміністративного позову.

Зазначений період навчання на юридичному факультеті за спеціальністю «Правознавство» денної форми навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова підтверджений архівною довідкою Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 13.09.2016 24-01-1862.

Згідно зі ст.ст.25 Закону України «Про вишу освіту» університет - багатопрофільний вищий навчальний заклад четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації широкого спектра природничих, гуманітарних, технічних, економічних та інших напрямів науки, техніки, культури і мистецтв, проводить фундаментальні та прикладні наукові дослідження, є провідним науково - методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, відповідний рівень кадрового і матеріально - технічного забезпечення, сприяє поширенню наукових знань та здійснює культурно-просвітницьку діяльність. Можуть створюватися класичні та профільні (технічні, технологічні, економічні, педагогічні, медичні, аграрні, мистецькі, культурологічні тощо) університети.

Згідно з ч. ч. з, 4 ст. 33 Закону України «Про вишу освіту» основними структурними підрозділами вищого навчального закладу є факультети, кафедри, бібліотека.

Факультет - це структурний підрозділ вищого навчального закладу, що об'єднує не менш як три кафедри та/або лабораторії, які в державних і комунальних вищих навчальних закладах у сукупності забезпечують підготовку не менше 200 здобувачів вищої освіти денної форми навчання (крім факультетів вищих військових навчальних закладів (вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання), вищих навчальних закладів фізичного виховання і спорту, вищих навчальних закладів культури та мистецтва).

Оскільки позивач з 01.09.1980 року по 30.06.1985 року навчався на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова з денною формою навчання, який закінчив за спеціальністю правознавство, половина строку навчання у вказаному вищому учбовому закладі, а саме 2 роки 5 місяців, підлягає зарахуванню до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, передбачену ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, позивач має загальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років більше 20 років, а саме 21 рік 4 місяці 19 днів(18 років 3 дні - стаж роботи на посадах прокурора, 2 роки 5 місяців - половина строку навчання на юридичному факультеті за спеціальністю «Правознавство» денної форми навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова, 11 місяців 16 днів - час роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою), що дає мені право на переведення на пенсію за вислугу років згідно зі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» і пенсія повинна розраховуватись із розрахунку 90 відсотків від суми місячного(чинного) заробітку.

На момент пред'явлення позову до суду загальний стаж роботи, що право на пенсію за вислугу років, складає 21 рік 6 місяців 1 день, оскільки позивач на теперішній час продовжує працювати в прокуратурі Одеській області на вищезазначеній посаді.

У зв'язку з викладеним, перебуваючи на посаді прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Одеської області, 25.08.2016 позивач звернувся до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років з призначенням та розрахунком йому пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ в редакції Закону № 2663-ІП від 12.07.2001 року, в розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки прокуратури Одеської області за від 25.08.2016 548.

До заяви долучено документи, які свідчать про наявність у позивача достатнього стажу для призначення пенсії за вислугу років, а саме, паспорт серія КЕ № 313094, трудова книжка серії НОМЕР_1, довідка прокуратури Одеської області за від 25.08.2016 № 548 з розрахунком місячного заробітку, яка свідчить про те, що позивач дійсно працює на посаді прокурора відділу прокуратури Одеської області і сума заробітної плати для нарахування пенсії складає 11 218,86 грн.

Підтвердженням отримання 25.08.2016 року за реєстраційним номером 5672 вказаних заяви та документів є розписка-повідомлення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі.

Рішенням Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 30.08.2016 року № 85 позивачу відмовлено у задоволенні заяви від 25.08.2016 у переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, призначенні, нарахуванні та виплаті йому відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХП в редакції Закону № 2663-ІП від 12.07.2001 року пенсії за вислугу років у розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки прокуратури Одеської області від 25.08.2016 № 548.

Згідно з цим рішенням Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за вислугу років з тих підстав, що пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 02.03.2015 р. № 213-УІІІ у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії(щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Також у цьому рішенні відповідач помилково зазначив, що стаж за вислугу років на посадах прокурора позивача складає лише 17 років 7 місяців.

Рішення відповідача щодо відмови у переведенні позивача на пенсію за вислугу років з призначенням та виплатою пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 >&1789-ХІІ в редакції Закону № 2663-ІП від 12.07.2001 року, в розмірі 90% від середнього заробітку є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

На момент звернення про призначення пенсії і на теперішній час діє Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-УІІ, відповідно до ст.86 якого прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

В той же час, частиною 1 ст.86 цього ж Закону передбачено поступове збільшення необхідної для призначення пенсії вислуги років.

Зокрема, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по зо вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по ЗО вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по ЗО вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, за нормами цього Закону кожного року погіршуються умови, за якими прокурор може отримувати пенсію.

Як наслідок, для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ч.1 ст.86 Закону від 14.10.2014р. №1697-УП позивачу станом на серпень 2016 року потрібно мати спеціальний стаж 22 роки і 6 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

У той же час, до липня 2011 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. N 1789-ХІІ, відповідно до статті 50-1 якого (в редакції від 2001 року) право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку мають прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Таким чином, з 1990 по 1995 рік та з 2002 по 2011 рік, коли позивач працював на посадах в органах прокуратури, для нього діяли гарантії пенсійного забезпечення як для працівника прокуратури, які суттєво відрізняються від положень, передбачених нині діючим Законом.

Фактично, діючий на сьогодні Закон від 14.10.2014 року №1697-УІІ суттєво погіршує становище та обмежує в реалізації законних прав та інтересів, які гарантувалися державою Законом від 05.11.1991 року N 1789-ХІІ та на які позивач розраховував працюючи в органах прокуратури.

Отже, Закон від 14.10.2014 р. №1697-УП значно обмежує права, призводить до звуження їх змісту і обсягу, погіршує матеріальне становище та рівень життя позивача.

За таких обставин позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ в редакції, які діяла до липня 2011 року. Крім того позивач не просить відповідача призначити йому пенсію, а просить перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років.

Зазначене право гарантується Конституцією України, рішеннями Конституційного суду України та нормами міжнародного права.

Так, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Отже, згідно Основного Закону України, вирішальним є право, а не закон.

Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків(правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Із цього приводу Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними.

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене(правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року N ІО-рп/2011 (рішення N 10- рп/2011)).

Стабільність правового регулювання проявляється, зокрема, у неприпустимості внесення довільних змін до наявної системи норм та є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов'язок законодавця при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ враховувати законні очікування, пов'язані з виконанням (повністю або частково) умов такого права.

Забезпечення верховенства права має враховуватися законодавцем і при внесенні змін до законів, передусім забезпечувати недопустимість звуження й обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції України).

Питання недопущення звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод неодноразово було предметом конституційного розгляду.

Зокрема, у абзаці шостому пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 червня 2007 року N З-рп/2007 зазначається, що звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно-вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Конституційний Суд України в Рішенні N 9-рп/2009 від 28 квітня 2009 року, вказуючи на недопустимість звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод, що об'єктивно призведе до погіршення становища особи в суспільстві через їх обмеження, зробив концептуальне застереження органам державної влади про те, що невиконання державою своїх зобов'язань призводить до порушення принципів правової держави, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави(абзац п'ятий пункту 5 мотивувальної частини).

У Рішенні від 20 березня 2002 N 5-рп/2002 Конституційний Суд України визначив, що Конституція України відокремлює категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема гарантій соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органів, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для зазначених категорій громадян без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їх сімей.

У мотивувальній частині Рішення від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 Конституційний Суд України також зазначив: «Служба в міліції, прокуратурі, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов'язані з постійним ризиком для життя і здоров'я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення».

Необхідно також зазначити, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України багато пільг, встановлених законами, зокрема Законом України "Про прокуратуру"(1789-12), є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів. Зупинення пільг, індексацій і гарантій для працівників таких органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх захист та членів їхніх сімей(Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 (у005р710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 46 Конституції України), то, відповідно до статті 22 Конституції України, звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається.

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій певним категоріям громадян, у тому числі працівникам прокуратури, полягає також у тому, що комплекс організаційно - правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлено не втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру їх доходів чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер(рішення Конституційного Суду України: від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 у справі щодо права на пільги; від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій; від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004 у справі про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) (Рішення від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Конституційний Суд України вважає, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізовуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізовувати інше право(гарантію).

Всупереч викладеному, Законом від 08.07.2011 N 3668-УІ(3668-17) внесено зміни до Закону від 05.11.1991р. N 1789-ХІІ, а потім в Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 викладено такі ж положення, які суттєво звужують зміст і об'єм прав позивача на призначення пенсії, кожного року збільшуючи необхідну вислугу років, що є несправедливим. Більше того, вказаний закон ставить у нерівні умови працівників органів прокуратури, які виконують однакові функціональні обов'язки в однакових умовах та в той же період часу. Як наслідок, прокурори, які працювали в органах прокуратури у той же період що і позивач, але звернулися за пенсією до 2011 року, опинилися в набагато вигідніших умовах ніж він, хоча вони виконували однакові функції, мали однакове навантаження і обмеження, пов'язані з виконанням прокурорських повноважень тощо.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику європейського суду з прав людини(далі - ЄЄПЛ) - як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, відповідно до якої при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага звертається на дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» ЄЄПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності(Рішення від 20.11.1995, серія А, N 332, с 21, п. 31; пункт 21 Рішення ЄЄПЛ у справі «Федоренко проти України»).

У межах вироблених ЄЄПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності»(пункт 74 Рішення ЄЄПЛ від 02.03.2005 у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»).

ЄЄПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат(пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) - на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Таким чином, ст.1 вказаного Першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних(законних) очікувань» щодо певного стану речей(у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто в зазначених рішеннях ЄЄПЛ установив, що наявність «правомірних(законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу, умовою наявності «правомірних очікувань», у розумінні практики ЄСПЛ, є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні(законні) очікування» - це очікування можливості здійснення певного права, як гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, які є носіями відповідного права.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони й інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Конституція України має вишу юридичну силу, а закони й інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй.

Законодавець, змінюючи чинне законодавство, має балансувати між необхідністю змін у законодавчому регулюванні та збереженням стабільності в суспільстві, однак слід пам'ятати, що першочерговими є інтереси громадян.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13.05.1997 N 1-зп «значив, що ст. 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи в громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно - правового акта(абзаци 1 і 2 пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності тільки за умови, якщо вони; скасовують або пом'якшують відповідальність особи(абзац другий пункту 2 Рішення Конституційного Суду України N 6-рп/2000 КСУ від 19.04.2000). Мета принципу незворотності - блокувати ущемлення прав і свобод людини з боку держави. Така направленість тлумачення цього принципу робить його однією з важливих гарантій захисту від свавілля з боку влади, безпеки людини як громадянина, довіри до державних інституцій. Надання зворотної сили законам суперечить духу правової держави.

Отже, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року значно звужено обсяг мого права на соціальний захист як прокурора, установлений Конституцією України та спеціальними законами в частині права на отримання пенсії, яке існувало до 2011 року, що суперечить статті 58 Конституції України.

Фактично Законом від 14.10.2014 №1697-VII встановлено менш сприятливі умови соціального захисту прокурорів порівняно з тими умовами, що були законодавчо передбачені в період з 2001 по 2011 роки, що означає порушення конституційного принципу рівності всіх перед законом(частина перша статті 24 Конституції України).

Рівність усіх перед законом, що випливає із частини першої статті 24 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї самої категорії(заборону відмінного поводження з особами, які сходяться в однакових чи споріднених ситуаціях).

Рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки інституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено в міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема в Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року(статті 14,26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(стаття 14), Протоколі N 12 до Конвенції цю захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(стаття 1), ратифікованих Україною, та в Загальній декларації прав людини 1948 року (статті 1,2,7).

Враховуючи викладене, суд вважає, що Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі незаконно відмовило в переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХП в редакції Закону 2663-III від 12.07.2001, в розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки прокуратури Одеської області від 25.08.2016 № 548.

Отже, позивачем в повній мірі виконано спеціальні умови, передбачені для тримання пенсії згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» 1789-ХІІ(в редакції Закону № 2663-ІП від 12.07.2001 року).

Частиною 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру»(в редакції Закону № 2663-ІП) встановлено, що обчислення(перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до довідки прокуратури Одеської області від 25.08.2016 № 548 заробітна плата позивача складається: оклад - 2083,00 грн., класний чин - 130 грн., вислуга років - 624,90 грн.(30%). Інші виплати, які передбачені законодавством:

1.(47133,89х1,32х176,02):60 = 1039,88,

2. (10695,17х1,37+81,53):60 = 245,57, 3. (253960,03х1,28+6944,10):60=5533,55,

4. (20624,63x1,23+1797,06):60 = 452,76, 5. 66551,85:60=1109,20.

Разом сума інших виплат складає: 1039,88+245,57+5533,55+452,76= 8380,96 грн.

Всього: 2083,00(посадовий оклад) + 130(надбавка за класний чин) + 624,90(вислуга років) + 8380,96(сума інших виплат) =11 218,86 грн.

Отже, сума заробітної плати позивача для нарахування пенсії у межах максимальної становить 11 218,86 грн.

З урахуванням вищеназваних положень Конституції України, рішень міжнародних інституцій, суд вважає неправомірним рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 30.08.2016 року № 85 про відмову у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, як наслідок відповідач зобов'язаний призначити, нарахувати та виплачувати пенсію позивачу на зазначених вище підставах.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 8, 19, 22, 58 Конституції України, ст..ст. 6, 8, 9, 18 КАС України, ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII в редакції Закону № 2663-III від 12.07.2001 року, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Одесипро визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Одесиу переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років та скасувати рішення Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Одеси від 30.08.2016 року № 85.

Зобов'язати Суворовське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України в м. Одеси перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років, призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»від 05.11.1991 року № 1789-XII в редакції Закону № 2663-III від 12.07.2001 року, починаючи з 25 серпня 2016 року, у розмірі 90% від його середнього заробітку, без обмеження граничного розміру, на підставі наданих документів та довідки Прокуратури Одеської області № 548 від 25.08.2016 року про розмір його місячного заробітку, який становить 11 218 грн. 86 коп.

Стягнути з Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Одеси на користь ОСОБА_1 551 грн. 21 коп. судового збору.

Допустити негайне виконання постанови суду в межах виплати за один місяць.

Постанову може бути оскаржено до Одеського адміністративного апеляційного суду шляхом подання до Суворовського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини Постанови, а також прийняття Постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: