Справа № 201/1101/17
Суддя: Ходаківський М. П.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/648/17
Провадження № 1-кс/201/720/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Бігдан А.І.,

учасників судового провадження:

прокурора Киричка О.В.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 від 18 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження № 00001050, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 жовтня 2015 року, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в порядку ст. 303 КПК України, зі скаргою, в якій просить вищенаведену постанову органу досудового розслідування скасувати.

В обґрунтування доводів поданої скарги ОСОБА_1 посилається на те, що постанова про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку заявника, слідчим не вжито жодної слідчої дії, спрямованої на повне та всебічне дослідження обставин справи. Вказується у скарзі, що порушено порядок збору доказів, яким була надана неправильна оцінка. Також, зазначається, що пояснення свідків, які є посадовими особами поліції ОСОБА_3, ОСОБА_4, викладені в оскаржуваній постанові суперечать тим, показам, що були надані ними в судових засіданнях Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Покази цих свідків не були перевірені на перехресному допиті з ОСОБА_5. Звертається увага на те, що в ході досудового розслідування не була досліджена куртка, яка зв твердженням заявниці, була знята з ОСОБА_5 працівниками поліції, експертиза куртки не була проведена. Крім того, вказується на застосування до ОСОБА_5 фізичного насильства посадовими особами поліції з метою придушення його волі, задля визнання вини у вчиненні злочину, до якого відношення не має. При цьому, заявниу стверджує, що було порушено порядок затримання

після скасування постанови про закриття провадження Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було проведено лише одночасний допит потерпілої ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Слідчим не усунуті протиріччя у показах інших свідків у провадженні, не надано належної оцінки висновку судово-медичного експерта № 902е від 04 березня 2016 року. Крім того, на думку заявника, оскаржувана постанова фактично дублює постанову від 6 вересня 2016 року.

Заявник надав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги, наполягав на законності та обґрунтованості постанови про закриття провадження.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали за скаргою, співставивши доводи викладені в скарзі з матеріалами кримінального провадження № 0002673, приходить до висновку про необхідність задоволення скарги, виходячи з наступного.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобовязані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обовязок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Матеріалами провадження підтверджено, що постановою слідчого військової прокуратури Дніпропетровської області гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 від 26 грудня 2016 року було закрито кримінальне провадження № 0002673 від 17 жовтня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим військової прокуратури виконані не були

Як вбачається з оскаржуваної постанови, досудовим розслідуванням не було встановлено жодних доказів застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_7 до ОСОБА_6, а тому обставини чи докази, які б підтверджували, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_6 були спричинені ОСОБА_7 при обставинах, на які посилається у своїй заяві ОСОБА_6, не має.

При цьому, орган досудового розслідування не встановив прямий причинний зв'язок між вказаними діями та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень, спричинені ОСОБА_6.

Разом з цим, слідчий 23 грудня 2016 року провів одночасний допит між потерпілою ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_7, однак в ході проведення слідчої дії, орган досудового розслідування, жодних нових доказів не виявив, внаслідок чого і прийшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження.

Дослідженням матеріалів за скаргою встановлено, що орган досудового розслідування постановляючи рішення про закриття провадження не дотримався вимог ст. ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин викладених в заяві ОСОБА_6 та не надавши відповідної оцінки доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування у всій їх сукупності.

Так, наявними матеріалами підтверджено, що на підставі внесених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно завдання 25 вересня 2015 року тілесних ушкоджень ОСОБА_6 невстановленою особою, орган досудового розслідування 6 вересня 2016 року виніс постанову про закриття кримінального провадження.

Дане рішення органу досудового розслідування 10 листопада 2016 року було скасовано слідчим суддею місцевого суду, а матеріали направлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України для організації продовження досудового розслідування з урахуванням зауважень слідчого судді, викладених в ухвалі.

Як слідує, з постанови, місцевий суд встановив, що при допиті свідків були протиріччя, які можуть бути усунені лише проведенням додаткових слідчий дій. Згідно різних медичних висновків встановлені різні ступені тяжкості нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6, легкі та середні тілесні ушкодження, що є суперечливим та має важливе значення у кримінальному провадженні, зокрема з урахуванням правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України.

Однак, судом при розгляді цієї справи встановлено, що орган досудового розслідування не виконав в повному обсязі наведених вказівок, а лише провів одночасний допит між потерпілою та свідком ОСОБА_7.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобовязання припинити дію; 3) зобовязання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

У рішенні «А.Н. проти України» (A.N. v. Ukraine) від 29 січня 2015 року, заява № 13837/09, яке набуло статусу остаточного 29 квітня 2015 року, Європейський суд з прав людини встановив, що згідно з процесуальним аспектом статті 3 Конвенції національні органи влади не провели ефективне розслідування за скаргами заявника і не забезпечили вжиття необхідних заходів для збору доказів у справі. Зазначені недоліки становили порушення процесуального аспекту цього положення Конвенції. Суд вказав на те, що, що коли особа висуває небезпідставну скаргу на представників держави, то це вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Для того, щоб таке розслідування вважалось «ефективним» воно повинно призвести до встановлення фактів справи та до встановлення і покарання винних осіб. Це не є обовязком досягнення результату, але є обовязком вжиття заходів. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи серед іншого покази свідків, висновки судових експертиз та ін. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність до встановлення винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту, а вимога щодо оперативності та розумної швидкості є безумовною у цьому контексті (рішення у справах «Міхєєв проти Росії» (Mikheyev v. Russia), заява № 77617/01, п. 107 et seq., від 26 січня 2006 року, та «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), від 28 жовтня 1998 року, п. 102 et seq., Reports of Judgments and Decisions 1998-VIII).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження № 0002673 не були дотримані вимоги кримінального процесуального закону стосовно всебічності та повноти, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість постанови про закриття кримінального провадження № 0002673 від 26 грудня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 303-307, 369, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 на постанову слідчого військової прокуратури Дніпропетровської області гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 від 26 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0002673, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2015 року, задовольнити.

Постанову слідчого військової прокуратури Дніпропетровської області гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 від 26 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0002673 про закриття кримінального провадження № 0002673, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2015 року, скасувати, направивши матеріали кримінального провадження до військової прокуратури Дніпропетровської області гарнізону Південного регіону України для продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002673.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя М.П. Ходаківський