Справа № 285/624/17
Суддя: Літвин О. О.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 285/624/17

провадження № 2-а/0285/414/17

22.02.2017 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О.О.,

розглянувши в порядку скороченого провадження,

адміністративний позов ОСОБА_1

до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради

та ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним рішення ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації (далі ОСОБА_2) щодо відмови у виплаті щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня (далі Допомога) у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон), за 2016 рік та зобовязати відповідачів здійснити виплату Допомоги.

Вимоги обґрунтовано тим, що у відповідності до Закону позивач має право на Допомогу в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Однак, всупереч чинному законодавству відповідачами виплачено таку допомогу в меншому розмірі, а саме 920 грн. Вважає такі їх дії неправомірними, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом.

10.02.2017 року відкрито скорочене провадження у справі та розяснено відповідачу право подати заперечення на позов.

15.02.2017 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради надійшло заперечення на позов, в якому він зазначив, що позивачем не додано жодних документів, які підтверджували б, що саме ним була здійснена виплата разової грошової допомоги у 2016 році.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що повідомлених позивачем та відповідачами обставин і долучених до матеріалів справи документів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику сторін, а тому вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку скороченого провадження.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення, виданого 01.12.2008 року.

З довідки від 11.01.2017 року слідує, що ОСОБА_2 позивачу в 2016 році було виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій, у розмірі 920 грн. за 2016 рік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом, Законом України «Про жертви нацистських переслідувань» (далі Постанова КМУ № 141).

Вважаючи дії відповідачів неправомірними та виплачену допомогу меншою, ніж це передбачено статтею 12 Закону, позивач звертався до ОСОБА_2 із заявою про усунення порушень його прав, на яку отримав відповідь, з якої вбачається відмова в перерахунку даної Допомоги в 2016 році.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується Допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Водночас, Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року №79-VIII (далі Закон № 79-VIII), який набув чинності 01.01.2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Із набуттям чинності Закону № 79-VIII, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру Допомоги, встановленої ст.12 Закону.

Відповідно до п.1 Постанови КМУ № 141 у 2016 році виплату Допомоги, передбаченої Законом і Законом України «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 грн.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір Допомоги учасникам бойових дій.

Суд звертає увагу, що Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що Закон № 79-VIII прийнятий пізніше Закону, то в даному випадку підлягають застосуванню норми Закону № 79-VIII.

Право встановлювати законодавчі обмеження щодо розміру соціальної виплати узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «ОСОБА_3 проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому зменшення розміру пенсії обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 довів правомірність своїх дій щодо обрахунку та виплати Допомоги відповідно до Закону № 79-VIII та Постанови № 141, з огляду на те, що дані нормативні акти неконституційними не визнавалися. Окрім того, позивачем не доведено порушення його прав іншим відповідачем ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України відповідно до положень ч.5 ст. 94 КАС України.

Керуючись статтями 2, 7, 11, 41, 71, 86, 94, 158-163, 183-2, 186 КАС України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради та ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка не брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд.

Суддя О.О.Літвин