Справа № 805/153/17-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017 р. Справа №805/153/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13-35

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Маковецькій О.О., за участю:

представника позивача Склярової І.О.,

представника відповідача Заварзіної Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в особі Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу

до Добропільської об`єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання неправомірним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу в особі Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Добропільської об`єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування рішення № 0 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Спірне рішення містить вимогу щодо сплати підприємством штрафу та пені з ЄСВ. Враховуючи приписи п. 9-4 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464-VI, відокремлений підрозділ позивача, як і само підприємство, є звільненими від виконання своїх обов`язків (як платника єдиного внеску) у період з 14 квітня 2014 року і до закінчення антитерористичної операції, так як вони зареєстровані у населених пунктах, що належать до території проведення антитерористичної операції (АТО), визначеної переліком, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року. Крім цього, керівництвом Антитерористичного центру при СБУ 7 жовтня 2014 року видано наказ № 33/6/а, відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з дати прийняття наказу.

Позивач зазначає, що першочерговим завданням підприємства є оплата праці працівників, а вже після здійснення усіх інших необхідних платежів. У той же час, виплата заробітної плати працівникам підприємства позивача провадилась із затримкою.

Таким чином, зобов`язання по виплаті зарплати виконуються позачергово, а період прострочення виконання обов`язку щодо сплати єдиного внеску не може починатись раніше виконання зобов`язань із виплати заробітної плати.

Крім цього, у період проведення АТО діяльність підприємства, а, отже, і його відокремленого підрозділу, зазнала значних збитків, через бойові дії, неодноразово було пошкоджено об`єкти підприємства, суттєво зменшились обсяги надходження коштів від споживачів. Настання форс-мажорних обставин для підприємства засвідчено сертифікатами Торгово-промислової палати України.

На підставі наведеного позивач просить суд визнати спірне рішення неправомірним та скасувати його (а.с. 3-7).

Представник у судовому засіданні наполягала на задоволені позову з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначивши, що відповідно до загальних вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року позивач має виконувати обов`язки, покладені на нього цим Законом.

Пунктом 9-4 розділу VІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 і 26 цього Закону, однак, позивач, як і його відокремлений підрозділ, не зареєстровані на такій території.

Крім цього, у судовому засіданні представник відповідача посилалась на листи Добропільського об`єднаного міського військового комісаріату та виконавчого комітету Добропільської міської ради, в яких зазначено, що з 1 липня 2014 року по 1 листопада 2016 року територія міста Добропілля знаходилась під ефективним контролем української влади, обмеження свободи пересування на цій не території не відбувалось, як не зафіксовано і захоплень та пошкоджень будівель, що належать відокремленому підрозділу позивача.

Посилання підприємства на сертифікат Торгово-промислової палати про настання для позивача обставин непереборної сили як на підставу невиконання обов`язків зі сплати ЄСВ представник відповідач вважає неправомірним з огляду на те, що у даному сертифікаті засвідчено настання обставин непереборної сили при справлянні та сплаті позивачем зборів і обов`язкових платежів відповідно до п.п. 100.4, 100.5 ст. 100 Податкового кодексу України, у яких закріплено, що підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу є наданням ним достатніх доказів існування таких обставин, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. Такий перелік наведено у постанові Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1235 Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин. У той же час, порядок та умови надання платникам розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 574, умови якого не виконано позивачем. У вказаному сертифікаті не зазначено про форс-мажор, який би надавав позивачу відстрочення терміну подання звітів з ЄСВ.

Також зазначила, що зміни, внесені до Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VII, потягли за собою втрату чинності змін, внесених Законом України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII до Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI, а отже, п. 9-4 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є нечинним.

Враховуючи наведене вище наполягала, що дії відповідача з прийняття спірного рішення вчинені останнім в межах повноважень та на їх виконання, а отже, позов не підлягає задоволенню.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача проти позову аналогічного змісту (а.с. 43-44).

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу, є юридичною особою; 3 вересня 1997 року зареєстроване за кодом , номер запису 1 266 145 0000 026990, місцезнаходження: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лібкнехта, 117а (а.с. 16-18).

Добропільське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства є відокремленим підрозділом Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, місцезнаходження: 85000, Донецька область, місто Добропілля, вулиця Луганського, будинок 2-А, реєстраційний код виробничого управління у , перебуває на обліку відповідача (а.с. 16-18).

8 грудня 2016 року відповідачем стосовно відокремленого підрозділу позивача прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 2 343 480,08 грн, з яких: за період з 21 серпня 2014 року до 16 квітня 2015 року до позивача застосовано штраф у сумі 175 175,14 грн (у 10 %-му розмірі від суми недоїмки, яка виникла до 1 січня 2015 року), за період з 21 січня 2015 року до 5 грудня 2016 року - штраф у сумі 1 275 777,99 грн (у 20 %-му розмірі від суми недоїмки, яка виникла з 1 січня 2015 року), та нараховано пеню за період з 21 серпня 2014 року до 5 грудня 2016 року у сумі 892 526,95 грн (а.с. 9).

Будучи незгодним зі спірним рішенням, яке отримано відокремленим підрозділом позивача 21 грудня 2016 року (а.с. 8), підприємство 23 грудня 2016 року, тобто, у строк, передбачений ч. 5 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), звернулось до суду із даним позовом (а.с. 3-7, 20, 21).

При вирішенні справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Обов`язком платника єдиного внеску у розумінні положень Закону № 2464-VI є своєчасність, повність нараховування, обчислення та сплата єдиного внеску. Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п. 1 (крім абз. 7), 2, 3, 6, 7 і 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, крім іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

У відповідності до ч. 12 ст. 9 даного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до вимог ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів та підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 46-84) платежі в рахунок погашення суми зі сплати єдиного соціального внеску за спірний період: з липня 2014 року (строк сплати до 20 серпня 2014 року) по листопад 2016 року (строк сплати до 20 грудня 2016 року), тобто, в строк, встановлений Законом № 2464-VI, відокремленим підрозділом позивача не здійснені.

Разом із цим суд зазначає, що згідно з п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

З аналізу п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI вбачається, що тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася (або проводиться) антитерористична операція, приписів статей 25 (заходи впливу та стягнення) і 26 (відповідальність за порушення Закону) цього Закону.

Суд звертає увагу відповідача на той факт, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася (або проводиться) антитерористична операція, а не на тимчасово окупованих територіях (як зазначено у запереченнях проти позову), є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Маріуполь та м. Добропілля, де зареєстровані позивач та його відокремлений підрозділ, а також здійснює свої повноваження відповідач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року діяло у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Відповідно, станом на час прийняття спірного рішення факт знаходження населених пунктів, зазначених у вказаному у Розпорядженні № 1053-р Переліку (м. Маріуполь, м. Добропілля) у певні періоди часу (у тому числі у спірний період) на території, де проводилась антитерористична операція - є встановленим.

Крім цього, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших, зазначені м. Маріуполь та м. Добропілля.

Як вже зазначалося судом, відповідно до п. 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться/проводилась антитерористична операція - звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. При цьому, єдиною та, відповідно, достатньою підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 5 листопада 2014 року відповідачем отримано заяву відокремленого підрозділу позивача від 5 листопада 2014 року про звільнення останнього від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (зокрема, від обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції (а.с. 10-11).

Відповідачем при формуванні спірного рішення та направленні його відокремленому підрозділу позивача всупереч приписам абз. 4 п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI проігнорована вказана вище заява.

Суд зазначає, що приписи п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI не ставлять факт звільнення платника від обов`язку зі сплати єдиного внеску у залежність від часу подання відповідної заяви, а прямо встановлює, що така заява подається у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Станом на день розгляду судом даної справи АТО у Донецькому та Луганському регіонах триває, як тривала і станом на спірний період та станом на дату прийняття відповідачем спірного рішення.

Крім цього, як встановлено під час розгляду справи, КП Компанія Вода Донбасу (м. Донецьк, вул. Артема, 85) отримано сертифікат (висновок) № 1735 від 25 листопада 2014 року за вих. № 5270/05-4 Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили (а.с. 12-13), відповідно до якого Торгово-промислова палата України на підставі п.п. 100.4, 100.5 ст. 100 Податкового кодексу України засвідчує настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року КП Компанія Вода Донбасу при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати не лише податків, а й обов`язкових платежів (яким є єдиний соціальний внесок).

Суд зазначає, що на момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Аналогічний сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України № 1215 від 29 жовтня 2014 року про настання обставин непереборної сили при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів отримано відокремленим підрозділом позивача із засвідченням обставин непереборної сили також з 10 червня 2014 року (а.с. 14-15).

Суд не приймає доводи відповідача про те, що позивач не є звільненим від сплати ЄСВ у зв`язку із неналежністю цих сертифікатів до спірних правовідносин - так як приписами п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI не вимагається надання будь-якого сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин для звільнення платника від сплати ЄСВ необхідним є подання до органу фіскальної служби лише заяви, складеної в довільній формі. Посилання у вказаному пункті на порядок списання недоїмки, передбачений Податковим кодексом, стосується лише здійснення самої процедури/порядку списання недоїмки (чого у межах даної справи позивач не вимагає), а підтвердженням існування підстав для звільнення платника від сплати ЄСВ відповідно до зазначеного пункту є виключно знаходження платника на обліку в органах фіскальної служби, що розташовані на території населених пунктів, визначених відповідним переліком, де проходить АТО, та подання таким платником відповідної заяви до органу фіскальної служби.

До цього ж, п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI наголошує на тому, що відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що 24 грудня 2015 року Верховною Радою України був прийнятий Закон Про внесення змін до деяких законодавчих актів України) № 911-VIІІ (далі Закон № 911-VIІІ), пунктом 28 якого з Закону № 1669-VII виключений пп. 8 п. 4 ст. 11 (вказаним пунктом 2 вересня 2014 року у Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI був внесений п. 9-3, яким певну категорію платників ЄСВ було звільнено від виконання своїх обов`язків на період проведення АТО).

Станом на час прийняття Закону № 911-VIІІ пункт Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI (яким певні особи звільняються від виконання зазначених вище обов`язків) на підставі Закону України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 2 березня 2015 року № 219-VIII, мав (та має станом на час розгляду даної справи) нумерацію "9-4", а не "9-3". А ні Законом № 911-VIІІ, а ні будь-яким іншим законом приписи п. 9-4 Закону № 2464-VI виключені із цього закону (або змінені) станом на час виникнення спірних правовідносин (та станом на час розгляду даної справи) не були, а тому є чинними.

Суд зауважує, що відповідно до преамбули Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI саме цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Таким чином, станом на час розгляду справи, на час прийняття спірного рішення та у період, за який до позивача застосовано штраф та пеню, приписи Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення певної категорії платників ЄСВ від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону, - чинні, у зв`язку з чим суд не приймає до уваги твердження відповідача з цього приводу.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що застосування до позивача штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату ЄСВ за спірний період є протиправним.

Відповідно, спірне рішення відповідача є неправомірним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 35 152,20 грн (а.с. 25-27).

Беручи до уваги наведене, суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 35 152,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в особі Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу до Добропільської об`єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування рішення задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Добропільської об`єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 8 грудня 2016 року № про застосування до Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21 серпня 2014 року до 5 грудня 2016 року в сумі 2 343 480,08 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Добропільської об`єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області () на користь Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу () судові витрати у сумі 35 152 (тридцять п`ять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 20 копійок.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивні частини проголошені в судовому засіданні в присутності представників сторін.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписаний 20 лютого 2017 року.

Суддя Волгіна Н.П.