Справа № 820/7244/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 лютого 2017 р. № 820/7244/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Спірідонова М.О., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, звернулася до Харківського окружного суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати рішення відповідача, Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 22.05.2015 р. №74 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну на ім'я громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки прийняте за відсутності передбачених законом підстав для скасування дозволу на імміграцію, а також із порушеннями передбаченої законом процедури. З огляду на викладене, позивач просив суд ухвалити рішення про задоволення позову. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач, Управління Державної міграційної служби України в Київській області, з поданим позовом не погодився, надав свої письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що спірне рішення відповідає вимогам закону, прийняте за наявності передбачених підстав та у межах наданих повноважень. Також просив суд справи розглядати за відсутності свого представника.

Суд, з огляду на приписи ст. 41, ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи, громадянку ОСОБА_2 було документовано посвідкою на постійне проживання в України 12.05.2005 р. Підставою для надання дозволу на імміграцію в Україну вказаному громадянину слугувало набуття її дітьми, народженими в Україні, громадянства за територіальним походженням (п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію").

Судом встановлено, що у 2016 р. позивач звернулася до Головного управління ДМС України в Харківській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні. 11.04.2016 р. листом за №04/1-6117 ГУ ДМС в Харківській області повідомило громадянку ОСОБА_2, що дозвіл на імміграцію в Україну їй було скасовано згідно рішення УДМС України в Київській області від 22.05.2015 р. на підставі ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Як зазначено в оглянутому судом рішенні УДМС України в Київській області стосовно громадянки В'єтнаму ОСОБА_2, його було прийнято 22.05.2015 р. із посиланням на ст. 12 Закону України "Про імміграцію". Фактичною ж підставою слугував висновок відповідача про те, що діти відповідача не мають статусу іммігрантів.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачу спірного рішення.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд встановив, що умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України "Про імміграцію"; процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою КМУ від 26.12.2002 р. № 1983 (далі за текстом - Порядок №1983) і Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 р. №1983, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 р. №251 (далі за текстом - Порядок №251)

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Суд зазначає, що Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення не містить посилань на конкретні обставини як на підставу застосування ст. ст. 12 Закону України "Про імміграцію" для скасування дозволу на імміграцію позивачу.

Відповідачем у спірному висновку і у ході розгляду справи не зазначено, до якого з перелічених у ст. 12 Закону України "Про імміграцію" положень відноситься та обставина, що стосовно позивача відпали обставини для застосування положень п. 6 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону, і чим взагалі підтверджується таке судження.

Матеріали справи не містять також і доказів притягнення до відповідальності позивача, членів її родини, службових осіб органів міграційної служби або будь-яких інших осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи, відповідачем не доведено наявність передбачених законами України підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення громадянки ОСОБА_2 про прийняття спірного рішення від 25.05.2015 р., докази надіслання їй копії вказаного рішення, а також запрошення її для надання пояснень, тобто в порушення визначеної Порядком №1983, питання про скасування дозволу на імміграцію розглядалось без запрошення позивача для надання пояснень, при винесенні оскаржуваного рішення не вивчались обставини наявності підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Таким чином, відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини у виниклих обставинах.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

З'ясувавши обставини спірних правовідносин та перевіривши їх зібраними по справі доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

За таких обставин, рішення УДМС України в Київській області від 25.05.2015 р. про скасування дозволу на імміграцію громадянці ОСОБА_2, підлягає скасуванню.

Щодо клопотання представник відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку із пропущенням позивачем строку звернення до суду суд зазначає, що ухвалою від 14.02.2017 р. було визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом. Відтак, не вбачається підстав для задоволення заявленого клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області, про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення відповідача, Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 22.05.2015 р. №74 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну на ім'я громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Спірідонов М.О.