Справа № 820/202/17
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"21" лютого 2017 р. № 820/202/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Спірідонова М.О.

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Дзержинського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області
про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

1. Скасувати постанову державного виконавця Дзержинського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківський області серії ВП №52019311 від 29.08.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору .

2. Зобов'язати Дзержинський відділ Державної виконавчої служби м. Харкова прийняти постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору з урахуванням виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову вказано, що спірна постанова не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню, позаяк у постанові про стягнення виконавчого збору відповідачем невірно визначено норму, відповідно до якої розрахована сума виконавчого збору.

Відповідач, Дзержинський ВДВС, позов не визнав, надав свої письмові заперечення, у якій зазначив, що у спірних правовідносинах керувався положеннями Закону України "Про виконавче провадження".

Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представником відповідача подано заяву про перенесення судового засідання, мотивоване необхідністю проведення виконавчих дій, проте на підтвердження викладених обставин державним виконавцем не наведено жодних доказів, тому суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

З огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Правовідносини з приводу розгляду адміністративним судом справ, предметом яких є рішення, дії, бездіяльність державної виконавчої служби унормовані ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч.1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV.

Згідно зі ст. 1 вказаного закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Частиною 6 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Приписами ст.і 8 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документу, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судовим розглядом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні в Дзержинському відділі державної виконавчої служби у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходилося виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №443 від 16.08.2016 р., зробленого приватним нотаріусом Мануйловою Г.В., про стягнення з позивача, ОСОБА_1, на користь ОСОБА_3 невиплачених в строк на підставі договору позики грошових коштів у сумі 868000,00 грн.

Державним виконавцем 22.08.2016 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику ОСОБА_1 запропоновано добровільно здійснити виконання виконавчого документа протягом 7 днів відповідно, а також роз'яснено боржнику його право та порядок оскарження постанови державного виконавця, попереджено про те, що у разі не виконання боржником добровільно рішення протягом встановленого строку, рішення буде виконано примусово зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За правилами ч. 1, 8 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням боржником постанови у добровільному порядку, 29.08.2016 р. державним виконавцем з посиланням на ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 86800,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять, а відповідачем в обґрунтування своєї правової позиції не надано до суду жодних доказів на виконання вищезазначених норм та надіслання на адресу ОСОБА_1 спірних постанов.

Крім того, приймаючи спірну постанову від 29.08.2016 року, відповідачем не перевірено чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи вчинялись ним дії (вживались заходи), спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений державним виконавцем строк.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд також зазначає, що відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Викладена норма кореспондується з ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах та у способи, що передбачені Конституцією України та законами України.

Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути прийнято з дотриманням вимог Конституції України та законів, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, як того вимагають положення ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Між тим, оглянувши спірну постанову про стягнення з виконавчого збору у сумі 86800,00 грн., суд зазначає, що державним виконавцем даний документ винесений з посиланнями на ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", проте не зазначено, яким чином здійснено розрахунок суми виконавчого збору.

З тексту спірної постанови вбачається, що відповідачем було розраховано виконавчий збір виходячи з 10% від суми, яка зазначена до стягнення у виконавчому провадженні.

Проте суд не може визнати такий розрахунок обґрунтованим, оскільки до спірних правовідносин, , а саме у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчий збір має бути розрахований в розмірі шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і у спірних правовідносинах мав становити 1020,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

З цього приводу суд зазначає, що відповідач надав до суду свої письмові заперечення, втім, не зазначив у них жодного доводу в обґрунтування своєї правової позиції у спірних правовідносинах. Заперечення являють собою лише хронологічне викладення подій, які відбувалися у межах виконання виконавчого напису у спірних правовідносинах.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відтак, у ході судового розгляду знайшло своє підтвердження твердження позивача щодо невідповідності закону оскаржуваної постанови державного виконавця.

Також, задля повного захисту прав позивача у спірних правовідносинах. суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок прийняти постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору з специфіки спірних правовідносин, а саме щодо виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, судовим розглядом встановлений факт порушення спірним рішенням відповідача прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а відтак позов належить задовольнити.

Судові витрати слід розподілити у відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову Дзержинського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківський області серії ВП №52019311 від 29.08.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору .

Зобов'язати Дзержинський відділ Державної виконавчої служби м. Харкова прийняти постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору з урахуванням виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Спірідонов М.О.