Справа № 815/991/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/991/17
У Х В А Л А

20 лютого 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Андрухів В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.02.2017 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління про визнання протиправним та скасування наказу від 05.08.2016 року № 41 «Про результати проведеного службового розслідування», яким було накладено дисциплінарне стягнення - попереджено про неповну службову відповідність; визнання протиправним та скасування п.5 пп.2.3 п.2 наказу від 02.09.2016 року №197; зобов'язання виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду та надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби за серпень 2016 року, у розмірах, передбачених наказом Міноборони України № 44 від 27.01.2016 року.

Також у позовній заяві наявне клопотання позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з приводу оскарження наказів від 05.08.2016 року № 41 та від 02.09.2016 року №197, яке обґрунтоване тим, що після закінчення службового розслідування, призначеного наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 263 від 10.10.2016 року, було подано звернення від 12.09.2016 року до начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України з метою встановлення справедливості та скасування наказу начальника ПСТКЕУ полковника ОСОБА_2, яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, як такого, що виданий з порушенням вимог чинного законодавства. Позивач зазначив, що відповідь від Головного КЕУ ЗСУ йому була доведена під підпис 02.11.2016 року, проте, незважаючи на вказані Головним КЕУ порушення при проведенні розслідування та вказівки щодо їх усунення, наказ начальника ПСТКЕУ до цього часу не скасований, а отже порушення прав позивача триває. Як зазначає позивач, у зв'язку з захворюванням та перебуванням на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону України та подальшим проходженням військово-лікарської комісії, строк оскарження наказів начальника ПСТКЕУ сплив, а як людина не обізнана в праві, він не міг цього передбачити, оскільки йому не було роз'яснено порядок та строк оскарження зазначених порушень законодавства з боку полковника ОСОБА_2 при доведенні відповіді на звернення 02.11.2016 року. Також позивач пояснює, що при зверненні з відповідним питанням до начальника юридичної групи ПТКЕУ майора юстиції ОСОБА_3, вона запевнила, що на оскарження відповідних порушень законодавства з боку полковника ОСОБА_2 у позивача є шість місяців, і позивач вважає, що його було навмисно введено в оману оскільки ОСОБА_3 є прямою підлеглою ОСОБА_2

Згідно частини 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, а якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 КАС України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави, зокрема, для залишення її без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків.

Як вбачається з доданих до позову матеріалів, позивач 12.09.2016 року оскаржив наказ № 41 від 05.08.2016 року, звернувшись до т.в.о. начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління полковника ОСОБА_4, також позивач просив про прийняття рішення з дотриманням вимог Конституції України, законів України, Статутів Збройних Сил України, наказів Міністерства оборони України та інших нормативно-правових актів, та зазначив, що дане звернення зумовлене небажанням виносити вирішення зазначених питань на загал або до суду.

Отже позивачу щонайпізніше 12.09.2016 року було достеменно відомо про порушення його прав та інтересів наказом відповідача від 05.08.2016 року № 41.

З листа Головного квартирно-експлуатаційного управління від 17.10.2016 року № 303/7/1/1189 на скаргу позивача від 12.09.2016 року вбачається, що Головне квартирно-експлуатаційного управління не має повноважень щодо прийняття рішення про скасування наказу Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 05.08.2016 року № 41. Як зазначає сам позивач, цей лист він отримав 02.11.2016 року.

У відповіді зазначено, що згідно ст.ст. 93, 94 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший командир не має права скасовувати або пом'якшувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, з причини суворості стягнення, якщо останній не перевищив наданої йому влади. Старший командир має право скасовувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, якщо він визнає, що стягнення не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, та накладати своєю владою більш суворі стягнення.

У відповідності до ч.4 ст.99 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку, що звернення позивача до Головного квартирно-експлуатаційного управління з приводу прийняття рішення про скасування наказу Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 05.08.2016 року № 41 є досудовим порядком вирішення спору згідно ст.88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Отже строк звернення до адміністративного суду за захистом прав та інтересів з вимогою про оскарження наказу № 41 від 05.08.2016 року згідно ч.4 ст.99 КАС України розпочався з 03.11.2016 року (з наступним днем після отримання позивачем відповіді на його скаргу від 12.09.2016 року) та закінчився 02.12.2016 року, проте позивач звернувся до суду з даною вимогою лише 17.02.2017 року, тобто позивач звернувся до суду поза межами місячного строку, встановленого ч.4 ст.99 КАС України.

Щодо строків оскарження наказу від 02.09.2016 року № 197 та зобов'язання виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду та надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби за серпень 2016 року, у передбачених наказом Міноборони України № 44 від 27.01.2016 року розмірах, суд зазначає наступне.

Про видання наказу від 02.09.2016 року № 197 та невиплату позивачу вищевказаних коштів позивач повинен був дізнатися під час отримання ним грошового забезпечення за серпень 2016 року.

За відсутності таких відомостей суд бере до уваги надану позивачем довідку КЕВ м. Одеси від 28.12.2016 року № 3520, у якій визначено суми ненарахованого позивачу грошового забезпечення за серпень 2016 року згідно з наказом начальника ПСТКЕУ від 02.09.2016 року № 197.

Таким чином, позивач достеменно дізнався про порушення своїх прав вказаним наказом № 197 - 28.12.2016 року.

Тому строк звернення позивача до суду, встановлений ч.3 ст.99 КАС України, з даними вимогами розпочався 29.12.2016 року та закінчився 30.01.2017 року (з урахуванням вихідних днів 28 та 29 січня).

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що він перебував на стаціонарному лікуванні, оскільки згідно виписного епікрізу з історії хвороби № 18825 стаціонарного хворого ОСОБА_1, останній перебував на стаціонарному лікуванні з 05.12.2016 року до 16.12.2016 року, тобто після спливу строку звернення до адміністративного суду з вимогою про скасування наказу № 41 від 05.08.2016 року та до початку строку звернення до суду з рештою позовних вимог.

Суд вважає, що твердження позивача про те, що майор юстиції ОСОБА_3 запевнила його, що на оскарження відповідних порушень законодавства з боку полковника ОСОБА_2 у позивача є шість місяців - не заслуговують на увагу, оскільки як Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, так і Кодекс адміністративного судочинства України є у вільному доступі на сайті Верховної ради України, а позивач, в свою чергу, маючи намір оскаржити накази відповідача, мав ознайомитися з ними. Тому посилання позивача на необізнаність із строками звернення до суду є безпідставними.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ч.2 ст.100 КАС України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Поважними за змістом даної статті визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення з позовом до суду.

Інститут строку звернення до суду в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

З матеріалів позову та клопотання позивача суд не вбачає поважних причин пропуску місячного строку звернення до суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду без поважних причин.

За викладених обставин, позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.99, ст.100, ст.165 КАС України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Андрухів