Справа № 335/880/17
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1 ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/880/17 2-а/335/100/2017
(в порядку скороченого провадження)
17 лютого 2017 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району про зобов'язання здійснити виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району (далі - УПСЗН), в якому просив визнати протиправними дії відповідача з нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014, 2015, 2016 р.р. в розмірі меншому, ніж встановлено ст.ст. 12, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та зобов'язати відповідача здійснити донарахування та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2014 рік в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком як учаснику бойових дій відповідно до ч. 5 ст. 12 вказаного Закону, за 2015 та 2016 р.р. - в розмірі семи мінімальних пенсій за віком як інваліду ІІІ групи відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 вказаного Закону, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 р. позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду в частині позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати допомоги до 5 травня за 2014-2015 р.р.
Ухвалою судді від 26 січня 2017 р. відкрито скорочене провадження у справі в частині позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати допомоги до 5 травня за 2016 рік.
В обґрунтування позову у цій частині вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є ветераном війни - учасником бойових дій, у 2015 році йому встановлено ІІІ групу інвалідності, у листопаді 2016 р. йому встановлено ІІ групу інвалідності, отже він є інвалідом війни. Він звернувся до відповідача із заявою про виплату йому вищезазначеної допомоги, на що йому було повідомлено про те, що допомогу він отримує у передбаченому законом розмірі. Зазначає, що чинна редакція статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачає виплату такої допомоги у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Відтак, відповідач недоплатив йому суму допомоги за вищевказаний період. На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги.
17 лютого 2017 р. до суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач із посиланням на норми діючого законодавства зазначив, що з його боку не були допущені порушення прав та законних інтересів позивача. Допомога позивачеві виплачується у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 141. Просив у позові відмовити.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується копіями відповідних посвідчень та довідок. Станом на квітень 2016 р. позивач був інвалідом ІІІ групи (арк. справи 6-9).
Згідно з відповіддю УПСЗН від 11 серпня 2016 р. № Л-115-пвт/01-16 на звернення позивача з приводу отриманої разової грошової допомоги до 5 травня протягом 2014-2016 рр. відповідач повідомив, що виплата допомоги у 2016 році була здійснена у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» виплата зазначених коштів здійснена у квітні 2016 р. за місцем отримання пенсії у розмірі 2 310 гривень (арк. справи 6).
Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Згідно з пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
У відповідності до частини 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.
У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.
Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.
Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Пунктом 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, інвалідам війни III групи 2 310 гривень.
Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям, зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що призначаючи та виплачуючи позивачу грошову допомогу у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому підстави для задоволення позову про визнання дій протиправними та зобов'язання відповідача здійснити відповідні нарахування та виплату недоплаченої грошової допомоги за 2016 рік на користь позивача відсутні.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 17 лютого 2017 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя А.В. Шалагінова