Справа № 398/1597/13-а
Суддя: Берднікова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/389/38/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши адміністративну справу в м. Знам'янка за обєднаними позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до начальника управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ультиматум», про визнання неправомірною бездіяльності щодо ненадання відповіді на заяву від 15.09.2014,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 як акціонер ВАТ «Завод Агромаш» звернулась до суду 26.12.2011 року з позовом до в.о. директора КП «Житлогосп» ОСОБА_4, начальника управління приватизації оренди майна та землі Олександрійської міської ради ОСОБА_3 про встановлення наявності чи відсутності повноважень відповідачів вчиняти дії щодо її власності, визнання їх дій 20-26.12.2011 року такими, що суперечать рішенню виконкому № 836 від 27.10.2011 року та порушують її права та права інших 63 % власників майна ВАТ «Завод Агромаш», протирічать колективному рішенню власників майна (загальних зборів акціонерів ВАТ «Завод Агромаш» від 15.12.2011 року); одночасно позивач просила суд зобовязати відповідачів утриматись від подальшого порушення її прав, забезпечити доступ до орендованого майна орендарів ТОВ «Ремонтно-механічний завод» та ПП «Двигун» та провести інвентаризацію належного майна на дату, визначену судом, та долучити її до участі в інвентаризації майна ВАТ «Завод Агромаш», що перебуває в оренді.

Позивач ОСОБА_2 06.08.2015 року звернулась до суду з позовом до начальника управління приватизації оренди майна та землі Олександрійської міської ради ОСОБА_3, Олександрійської міської ради про скасування рішення Олександрійської міської ради № 1668 від 22.05.2015 року.

В подальшому в ході судового розгляду справи судами в різних складах обидва позивачі неодноразово змінювали, збільшували, зменшували, уточнювали власні позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20.09.2016 року адміністративні справи за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було обєднано в одне провадження (а.с. 153, т. 3).

Ухвалою суду від 25.10.2016 року прийнято відмову представника позивачів ОСОБА_5, який діяв на підставі нотаріально посвідчених довіреностей на представництво інтересів обох позивачів, від позовних вимог до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області, КП «Житлогосп», ТОВ «Ультиматум», у частині позовних вимог до вказаних відповідачів провадження у справі було закрито. Цією ж ухвалою суду прийнято до розгляду заяву представника позивачів про уточнення позовних вимог до начальника Управління приватизації, оренди землі та майна ОСОБА_3 про визнання бездіяльності незаконною щодо ненадання відповіді на заяву від 15.09.2014 року про надання копій договорів оренди приміщень ЦМК ВАТ «Завод Агромаш» №38 від 27 червня 2013 року, №40 від 27 червня 2013 року, №46 від 29 серпня 2013 року, №47 від 29 серпня 2013 року, № 48 від 29 серпня 2013 року (т. 4, а.с. 153).

Отже, в остаточній редакції позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 предявлено до начальника Управління приватизації, оренди землі та майна Олександрійської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_3 про визнання неправомірною його бездіяльності щодо ненадання відповіді на заяву від 15.09.2014 року (т. 4 а.с. 145, 181).

Слід відзначити, що відпочатку розгляду справи предмет позову був іншим. В свою чергу, зміна позову повинна стосуватись тих спірних правовідносин, які вже розглядаються судом. Заява про зміну позовних вимог не може підмінювати собою подання нового адміністративного позову.

Водночас, зі змісту заяви про збільшення та доповнення позовних вимог вбачається, що нові вимоги фактично змінюють як предмет, так і підставу первісного позову, виходять за межі спірних правовідносин і не є зміною вимог в розумінні положень ст. 137 КАС України.

Відтак, на думку суду вказані вимоги є фактично новими, оскільки позивачами змінено як предмет, так і підставу позову, виходячи з його первісної редакції. Заявлення вимог в їх останній редакції не можна вважати і збільшенням позовних вимог. При цьому, ухвалою суду від 25.10.2016 року такі зміни прийнято до провадження, а тому даний суд при розгляді справи виходить із тієї остаточної редакції позовних вимог, що вже прийнята до розгляду попереднім складом суду.

Позивач ОСОБА_2 у судові засідання призначені на 24.01.2017 року 10.00 год. та на 21.02.2017 року 10.30 год. не з'явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення відповідних судових викликів. Такі судові виклики були направлені за адресою, неодноразово зазначеною позивачем ОСОБА_2 як адресу для листування, зокрема і в заяві від 23.01.2017 року (т. 4, а.с. 207). Про причини своєї неявки в судове засідання позивач ОСОБА_2 суд не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності в матеріалах даної адміністративної справи відсутня.

Строк дії довіреності ОСОБА_2 на представництво її інтересів ОСОБА_5 закінчився 22.11.2016 року (довіреність а.с. 172, т. 2), таким чином останній не зміг підтвердити повноваження на представництво інтересів позивача.

Отже, суд визнає, що позивач повторно не з'явилася до суду без поважних причин, що є зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 КАС України судовий виклик осіб, які беруть участь у справі, здійснюється рекомендованою кореспонденцією за адресами, вказаними цими особами.

Згідно ст. 40 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобовязані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається їм за останньою адресою і вважається врученою.

Особи, які беруть участь у справі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобовязані завчасно повідомити про це суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Зазначене положення процесуального закону направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене вище, заслухавши думку представника позивача ОСОБА_1 та відповідача, суд вважає за необхідне на підставі п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України залишити позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду внаслідок її повторної неявки в судове засідання без поважних причин.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1, то суд має відзначити наступне.

Як зазначене вище в остаточній редакції позовні вимоги ОСОБА_1 предявлено до начальника Управління приватизації, оренди землі та майна Олександрійської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_3 про визнання неправомірною його бездіяльності щодо ненадання відповіді на заяву від 15.09.2014 року (т. 4 а.с. 145).

При цьому, слід відзначити, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вимоги про визнання бездіяльності начальника Управління приватизації, оренди землі та майна Олександрійської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_3 щодо ненадання відповіді на заяву від 15.09.2014 року вперше предявлено 02.03.2016 року (а.с. 214, т. 2). Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.03.2016 року у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог в частині визнання бездіяльності начальника Управління приватизації, оренди землі та майна Олександрійської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 230, т. 2). Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.04.2016 року знову ж таки судом не було прийнято до розгляду зміни до позову від 03.03.2016 в тому числі в частині визнання бездіяльності начальника Управління приватизації, оренди землі та майна Олександрійської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_3 щодо ненадання відповіді на заяву від 15.09.2014 року (т. 3, а.с. 53-54).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд відзначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Тобто, чинне процесуальне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Суд вважає за необхідне відмітити, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Однак, позивач ОСОБА_1 та її представник не навели суду об'єктивно непереборних та незалежних від їхньої волі обставин, які завадили останнім вчасно звернутися до суду з відповідними вимогами та не зверталися до суду з заявою про поновлення строків звернення до суду.

Згідно ч.1 ст.103 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Тобто, для правильного вирішення питання щодо дотримання позивачем положень статті 99 КАС України є визначення предмету позову та дата виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

З огляду положень статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу владних повноважень (його посадової особи), зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

З системного аналізу зазначених правових норми випливає, що під підставою адміністративного позову слід розуміти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав, або ймовірність порушення нормативним актом прав у майбутньому.

Предметом оскарження можуть бути, зокрема, дії (активна поведінка) або бездіяльність (пасивна поведінка), що впливають на реалізацію прав свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Так, зі змісту позовних вимог в останній редакції, які прийняті до розгляду ухвалою суду від 25.10.2016 року, вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить визнати незаконною бездіяльність відповідача, у зв'язку з невиконанням ним обов'язків при розгляді звернення поданого серед інших осіб і нею (її дівоче прізвище Бізякіна) від 15.09.2014 (а.с. 146, т. 4).

Тобто, фактично предметом спору є бездіяльність відповідача при розгляді звернення позивача поданого нею 15.09.2014.

Наразі, відповідно до статті 1 цього Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону, відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Згідно статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Тобто, чинне законодавство України, а саме ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», передбачає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний надати відповідь у строки та в межах своїх функціональних обов'язків.

Отже, в данному випадку, днем бездіяльності є останній день встановленого законом строку, в який відповідачем мало бути вчинено дію або прийнято рішення в порядку визначеному вказаним законом.

Саме з цим днем має бути пов'язано певну подію - день коли особа дізналася (тобто отримала відомості з офіційного джерела) про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів пов'язується із строками розгляду відповідних звернень позивача.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Тобто, спірні правовідносини в данному випадку склалися протягом 2014 року.

Натомість, дані позовні вимоги позивач ОСОБА_1 предявила в 2016 році, тобто після сплину строку встановленого ст.99 КАС України.

Матеріали справи не містять клопотання про поновлення строків звернення до суду, поважність причини пропуску строку позивачем не обґрунтована. Доказів неможливості звернення з даними позовними вимогами у визначені процесуальним законом строки позивач/її представник не надали.

На підставі викладеного, заслухавши думку представника позивача ОСОБА_1 та відповідача, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 без поважних причин пропущено строк звернення до суду з вимогами до начальника управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_3, про визнання неправомірною бездіяльності щодо ненадання відповіді на заяву від 15.09.2014, визначений ст.99 КАС України, що є підставою для залишення її позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 21, 33, 40, 49, 99, 100-103, 105, 155, 162, 165 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративні позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до начальника управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_3 про визнання неправомірною бездіяльності щодо ненадання відповіді на заяву від 15.09.2014 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова