Справа № 825/656/15-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Київ К/800/39708/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Голяшкіна О.В.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.07.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 року у справі за позовом першого заступника прокурора Чернігівської області до Чернігівської обласної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року перший заступник прокурора Чернігівської області звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської обласної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Чернігівської обласної ради щодо не приведення у відповідність з вимогами діючого законодавства пунктів 15.1 - 15.9, 16.2 Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, затвердженої рішенням Чернігівської міської ради від 25.03.2011 року;

- зобов'язати Чернігівську міську раду на черговій сесії розглянути питання про внесення змін до пунктів 15.1 - 15.9, 16.2 Методики розрахунку та використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, затвердженої рішенням Чернігівської обласної ради від 25.03.2011 року з метою їх приведення у відповідність до законодавства.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.07.2015 року у задоволенні позовних вимог першому заступнику прокурора Чернігівської області було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 року апеляційну скаргу прокурора Чернігівської області було залишено без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.07.2015 року - без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора міста Києва, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.07.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга заступника прокурора міста Києва задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Чернігівської обласної ради від 25.03.2011 року затверджено Методику розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в нові редакції.

Відповідно до пункту 15.1 Методики, із змінами, орендодавці можуть встановлювати зменшений розмір орендної плати бюджетним установам, організаціям, закладам.

Пунктами 15.2-15.9 Методики установлено спосіб та порядок надання пільг.

За змістом пункту 16.2 Методики передбачено, що окремим орендодавцям може бути установлено спеціальний розподіл орендної плати на строк не більше одного року.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Частиною 2 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Виходячи із аналізу вищенаведених норм, Чернігівська обласна рада прийняла рішення від 25.03.2011 року «Про затвердження Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в нові редакції» на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачено, що у разі наявності підстав, визначених у частині першій цієї статті, регуляторний орган, який прийняв відповідний акт, а у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, - інший орган може приймати рішення про зупинення дії регуляторного акта, визнання його неконституційним, про скасування чи про необхідність залишення цього регуляторного акта без змін або про необхідність його перегляду.

Отже, внесення змін до прийнятого рішення із власної ініціативи є правом, а не обов'язком органу місцевого самоврядування.

Бездіяльність може мати місце та бути визнана протиправною у тому випадку, коли обов'язок суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії прямо передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 144 Конституції України, рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно із частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Оскільки, визнати рішення ради незаконним можливо лише у судовому порядку, а позивач не просив визнати Методику, чи окремі її положення, незаконними та те, що внесення змін до прийнятого рішення із власної ініціативи є правом, а не обов'язком органу місцевого самоврядування, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку відмовивши у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.07.2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 року у справі за позовом першого заступника прокурора Чернігівської області до Чернігівської обласної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

О.В. Голяшкін

В.Ф. Мороз