Справа № 806/386/17
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м. Житомир справа № 806/386/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Семенюка М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення 10339,43 грн.,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на її користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 10339,43 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідачем несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, а саме: одноразова грошова допомога при звільненні виплачена лише 05.12.2016, у той час, як вона звільнений із органів поліції з 04.11.2016 року. Також додала, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, її представник, відповідно до заяви, просить розглядати справу у відсутності позивча та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, згідно поданих письмових заперечень на позовну заяву (а.с. 14-17), у задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на те, що Головне управління Національної поліції в Житомирській області замовило кошти одразу після звільнення позивача та при їх надходженні з Національної поліції України виплатило позивачу, а отже відсутня вина відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги позивачу після звільнення. Також додавши, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. Крім того, в письмових запереченнях відповідач зазначив, що згідно чинного законодавства виплата одноразової грошової допомоги при звільнені здійснюється Національно поліцією України.

Враховуючи, що прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, потреба заслуховувати свідків чи експертів відсутня, справа розглядається у відповідності до ч.6 ст.128 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Проаналізувавши дослідженні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 02.11.2016 року № 250 о/с майора поліції ОСОБА_1 з 04.11.2016 року звільнено зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу), вислуга років на день звільнення складає у календарному обчисленні - 17 років 06 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні - 23 роки 08 місяці 11 днів (а.с. 7).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 було виплачено 05.12.2016 року, що не заперечується сторонами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спеціальним законодавством врегульовано правове становище осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ та поліції, у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці, зокрема: Законом України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію" (чинного на момент проходження позивачем служби), Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію", Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей".

Абзацом другим пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2014 року у справі №К/800/61076/13. У рішенні суду зазначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що непоширення норм Кодексу законів про працю на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Проте, суд наголошує, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15, а тому суд не бере до уваги посилання відповідача щодо неможливості застосування трудового законодавства до даних правовідносин.

Згідно з ст. 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на статтю 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у якій встановлено, що одноразова грошова допомога особам, які мають право на пенсії за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання, та зазначає наступне.

Відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" систему поліції (Національну поліцію) складають: центральний орган управління поліцією (тобто Національна поліція України) та територіальні, міжрегіональні органи поліції (в тому числі Головне управління Національної поліції в Житомирській області), а тому, відповідно до вимог Закону, грошову допомогу позивачу має виплачувати Головне управління Національної поліції в Житомирській області, яке є складовою Національної поліції.

Суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, повинен навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню (пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до абз. 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Як вбачається з довідок Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 09.12.2016 року № 2994/29/01-2016 (а.с. 8) та від 20.02.2017 року № 347/29/01-2017 (а.с. 18), позивач після відпустки по догляду за дитиною, в якій перебувала з 24.02.2016, приступила до виконання обов'язків 12.09.2016 і з цього часу до моменту звільнення отримала грошове забезпечення у розмірі 15394,50 грн. за 54 календарних дні служби.

Враховуючи положення абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньоденній заробіток позивача становив 285,08 грн. (15394,50 грн./54 дні). Тривалість затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становить 31 календарний день. Відтак, розмір середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 8837,48 грн. (285,08 грн.*31). Обов'язок виплатити вказану суму суд покладає на Головне управління Національної поліції в Житомирській області, де позивач отримував грошове забезпечення до моменту звільнення.

При цьому суд бере до уваги, що, як вбачається із заперечень відповідача. належна позивачу сума одноразової грошової допомоги при звільненні була замовлена відповідачем в Національній поліції України лише в середині листопада місяця 2016 року.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 8837,48 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд ,

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 8837,48 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Семенюк