Справа № 809/1852/16
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" лютого 2017 р. Справа № 809/1852/16
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боршовського Т.І.
за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.,
представника відповідача 1 Михайлишин М.Я.,
представника відповідача 3 Цахнюк Н.М.,
представника третьої особи 1 Милитчука С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант
до 1) Бурштинської міської ради; 2) Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області; 3) Управління ДМС України в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Служба у справах дітей Бурштинської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант (надалі позивач, ТзОВ Колекторська компанія Гарант) звернулося до суду з адміністративним позовом до Бурштинської міської ради (далі відповідач 1) та Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області (далі відповідач 2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Служба у справах дітей Бурштинської міської ради, ОСОБА_1 (далі третя особа 1), ОСОБА_2 (далі третя особа 2), ОСОБА_3 (далі третя особа 3), в якому просило суд: визнати протиправними дії Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області по реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Бурштинську міську раду скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , як таку, що проведена з порушенням вимог законодавства, та вчинити всі передбачені законодавством дії пов`язані з скасуванням реєстрації місця проживання.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області протиправно зареєстрував місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки дана квартира перебуває в іпотеці, а тому здійснювати реєстрацію місця проживання в ній будь-яких осіб можливо лише за письмової згоди іпотекодержателя. Позивач зазначив, що ні Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку», ні ТзОВ Колекторська компанія Гарант як іпотекодержателі не давали згоди на реєстрацію місця проживання вищевказаних осіб в квартирі, яка перебуває в іпотеці. Таким чином, ТзОВ Колекторська компанія Гарант вважає, що дії відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , є протиправними та підлягають скасуванню. Зважаючи на те, що повноваження у сфері реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб з 04.04.2016 року передано до органів місцевого самоврядування, то скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , має здійснювати Бурштинська міська рада.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак 15.02.2017 року на електронну адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду направив заяву від 14.02.2017 року про розгляд цієї справи без участі представника ТзОВ Колекторська компанія Гарант, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
26.01.2017 року в судовому засіданні Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області подало клопотання від 13.01.2017 року № 05/546 про заміну неналежного відповідача - Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області на належного - Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 року № 346 «Про ліквідацію урядових органів» Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області ліквідовано без передачі прав та обов`язків. В той же час, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 року № 658 утворено Державну міграційну службу України, на яку покладено функції з реалізації державної політики з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, а територіальним органом якої є Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області.
15.02.2017 року у зв`язку з відсутністю згоди позивача на заміну відповідача 2, суд ухвалою, занесеною до журналу судового засідання, залучив до участі в справі як іншого відповідача: Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (далі відповідач 3, Управління ДМС України в Івано-Франківській області).
Представник Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області проти позову заперечила з підстав наведених в письмовому запереченні від 19.01.2017 року № 05/858. Зокрема зазначила, що 24.12.2013 року Галицьким РС УДМС України в Івано-Франківській області було здійснено реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі усіх необхідних документів, передбачених Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077. При цьому, представник Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області вказала, що разом з іншими документами для проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 було надано договір купівлі-продажу квартири ВРЕ № 289738 від 28.03.2007 року, а отже, підстав для відмови в реєстрації місця проживання в Галицького РС УДМС України в Івано-Франківській області не було. Що стосується реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то представник Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області повідомила, що реєстрацію місця проживання вказаних осіб за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області 21.11.2011 року, який на даний час ліквідований, а документи, на підставі яких проводилась реєстрація місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , знищені за спливом строків зберігання.
Представник Бурштинської міської ради проти позову заперечила з підстав наведених в письмовому запереченні від 20.01.2017 року № 119/0/02-24. Зокрема, пояснила суду, що Бурштинська міська рада не здійснювала будь-яких реєстраційних дій місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та не є правонаступником Галицького РВ ДМСУ в Івано-Франківській області. При цьому, представник Бурштинської міської ради зазначила, що скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення, грубо порушуватиме права неповнолітнього, а тому в задоволенні даного позову належить відмовити.
Служба у справах дітей Бурштинської міської ради проти позову заперечила з підстав наведених в письмовому запереченні від 23.01.2017 року № 09/13-36/08. Згідно вказаного заперечення працівниками Служби у справах дітей Бурштинської міської ради було проведено обстеження приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт обстеження житлово-побутових умов від 13.01.2017 року. Наведений акт підтверджує факт проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за вказаною адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, Служба у справах дітей Бурштинської міської ради зазначила, що дана квартира є єдиним житлом сім`ї ОСОБА_4 , а тому скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3 буде порушенням прав та законних інтересів неповнолітньої дитини. Також в запереченні від 23.01.2017 року № 09/13-36/08 Служба у справах дітей Бурштинської міської ради просила суд проводити розгляд даної справи без участі її представника.
Представник ОСОБА_1 проти позову заперечив з підстав, наведених в письмовому запереченні від 23.01.2017 року. Зокрема суду пояснив, що позивач пропустив строк звернення з даним позовом до суду, оскільки про факт реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» дізнався з рішення Галицького районного суду від 05.03.2012 року про відмову в задоволенні позову Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки. На думку представника третьої особи 1, вказане рішення Галицького районного суду від 05.03.2012 року по справі 2-8/2012 мало бути передане разом з іншими документами про кредитні зобов`язання ОСОБА_1 до ТзОВ Колекторська компанія Гарант, а тому позивач повинен був знати про факт реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 в день складання акту приймання-передачі від 30.09.2015 року. Зважаючи на вказані обставини, представник ОСОБА_1 просив суд залишити позовну заяву без розгляду. Окрім цього, що стосується суті позовних вимог, то представник третьої особи 1 зазначив, що вони не можуть бути задоволені. Зокрема, посилається на те, що правовідносини щодо реєстрації місця проживання громадян регламентуються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», стаття 7 якого встановлює, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В даному випадку, такі судові рішення відсутні, а тому ОСОБА_1 як власник житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , може реєструвати в ній власне місце проживання та членів своєї сім`ї. При цьому, Закон України «Про іпотеку» не містить заборони на реєстрацію місця проживання в приміщенні, яке є предметом іпотеки, власника та членів його сім`ї.
Розглянувши матеріали адміністративного позову, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, дослідивши докази, суд встановив таке.
Для забезпечення виконання зобов`язань по вказаному кредитному договору, 03.04.2007 року між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № 26/Б.в., за умовами якого ОСОБА_1 передав Акціонерному банку «Банк регіонального розвитку» в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 12-14). Цього ж дня, приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу на підставі наведеного іпотечного договору накладено заборону на відчуження майна: квартири за АДРЕСА_2 .
В іпотечному договорі № 26/Б.в. від 03.04.2007 року зазначено, що предмет іпотеки набутий ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири ВРЕ № 289738 від 28.03.2007 року, та є спільною власністю (п.п.1.2.1, 12.3).
Згідно поданого суду представником третьої особи 1 копії свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 22.10.1999 року, зареєстровано одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (після одруження Літута).
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 20.08.2001 року, зареєстровано народження ОСОБА_3 .
21.11.2011 року Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області здійснив реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копією будинкової книги № 6 (а.с. 128-129) та копією відривного корінця адресно-довідкового відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до запиту на ім`я ОСОБА_2 від 13.01.2017 року, довідки Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області № 02/1910 від 30.01.2017 року (а.с. 104, 132).
Згідно рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05.03.2012 року по справі № 2-8/2012 Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» звертався з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, однак в задоволенні даного позову відмовлено (а.с. 73-74). Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 12.04.2012 року залишив без змін рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05.03.2012 року (а.с. 78-79).
20.11.2013 року між ТзОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» та Національним банком України було укладено Договір про передавання в управління непроданих активів. Відповідно до пункту 1.1 вказаного Договору Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» передав в управління ТзОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» наявні на балансі активи, в тому числі й кредитний договір № 26/Б.в. від 03.04.2007 року та додаткові угоди до нього, а також договори, що забезпечували виконання, а ТзОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» прийняв в управління дані активи та отримав право володіти, користуватися і розпоряджатися ними.
24.12.2013 року Галицьким РС УДМС України в Івано-Франківській області здійснено реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується запереченням відповідача 2 від 13.01.2017 року № 05/858 (а.с. 99-100), копією заяви про реєстрацію місця проживання № 708 від 24.12.2013 року (а.с. 102) та копією відривного корінця адресно-довідкового відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до запиту на ім`я ОСОБА_1 від 13.01.2017 року (а.с. 103).
30.09.2015 року між ТзОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та позивачем було укладено договір № 056 про відступлення права вимоги (цесії) за Договором кредиту № 26/Б.в. від 03.04.2007 року, згідно якого ТзОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» відступив ТзОВ Колекторська компанія Гарант в повному обсязі всі права кредитора за кредитним договором № 26/Б.в. від 03.04.2007 року та всіма додатковими угодами до нього (а.с. 15-17).
07.07.2016 року між ТзОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТзОВ Колекторська компанія Гарант було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором № 26/Б.в. від 03.04.2007 року, на підстав якого до позивача перейшли всі права іпотекодержателя за вказаним іпотечним договором (а.с. 18-19).
В той же час суд звертає уваги на те, що позивачем не подано суду в обґрунтування права звернення до суду в зв`язку з порушенням права як кредитора та іпотекодержателя нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , доказів реєстрації такого права позивача у відповідному державному реєстрі.
20.11.2016 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з метою задоволення забезпеченої іпотекою вимоги, шляхом укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем права власності на квартиру АДРЕСА_2 .
21.11.2016 року вказаним нотаріусом прийнято постанову № 102/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій з тієї підстави, що в квартирі АДРЕСА_2 , зареєстровано неповнолітню особу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому посвідчення правочину купівлі-продажу вказаного майна суперечить законодавству України (а.с. 20).
Вирішуючи даний спір суд виходив з таких мотивів та норм права.
Щодо доводів представника третьої особи 1 про пропущення позивачем строку звернення з даним позовом до суду, то суд вказує на таке.
Строки звернення до адміністративного суду встановлені статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Так, відповідно до частини 1 вказаної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 99 КАС України).
Представник третьої особи 1 повідомив суд, що про факт реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» повинен був дізнався з рішення Галицького районного суду від 05.03.2012 року про відмову в задоволенні позову Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки по справі № 2-8/2012. На думку представник третьої особи 1, вказане рішення суду від 05.03.2012 року по справі № 2-8/2012 Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» мав передати разом з іншими документами про кредитні зобов`язання ОСОБА_1 . Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», а останнє, на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) за договором кредиту № 26/Б.в. від 03.04.2007 року мало бути передане ТзОВ Колекторська компанія Гарант.
В свою чергу, ТзОВ Колекторська компанія Гарант в заяві від 14.02.2017 року повідомило суд, що серед переданих позивачу матеріалів кредитної справи ОСОБА_1 по Кредитному договору, що були передані відповідно до акту прийому-передачі до договору № 056 відступлення права вимоги (цесії) за Договором кредиту № 26/Б.в. від 03.04.2007 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05.03.2012 року у справі № 2-8/2012 передано не було, у зв`язку з чим ТзОВ Колекторська компанія Гарант дізналось про реєстрацію третіх осіб 1, 2, 3 в квартирі лише з відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій від 21.11.2016 року.
Позивач звернувся до суду з цим позовом 07.12.2016 року.
Враховуючи вимоги частини 1 статті 71 КАС України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, з поданих сторонами доказів судом не встановлено факту пропуску строку звернення до суду з цим позовом. Посилання представника третьої особи на те, що позивач повинен був дізнатися про порушення свої прав оскаржуваними діями з рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05.03.2012 року, не може бути взято до уваги, оскільки позивач не був учасником судового процесу в цій цивільній справі, а набув цивільних прав та обов`язків по кредитному договору № 26Б.в від 03.04.2007 року лише 30.09.2015 року на підставі договору уступки № 056. В акті приймання-передачі до договору № 056 від 30.09.2015 року зазначено про передачу всіх документів, які складають кредитну справу по договору № 26/Б.в від 03.04.2007 року, однак переліку таких документів не зазначено. За таких обставин, вказані доводи представника третьої особи є припущеннями, які хоча й ґрунтуються на логічному тлумаченні змісту вказаних договорів та акту, однак не підкріплені доказами, які б їх підтверджували. За таких спірних обставин, з метою забезпечення гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права особи на доступ до правосуддя, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання представника третьої особи 1 про залишення позову без розгляду в звязку з пропуском строку звернення до суду належить відмовити.
Щодо суті позовних вимог, то суд зазначає таке.
Відносини щодо реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання регулюються нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV (надалі Закон № 1382- IV).
Як встановлено судом вище, реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області 21.11.2011 року, а тому до даних правовідносин мають застосовуватися норми Закон № 1382- IV в редакції, чинній на час виникнення вказаних правовідносин.
Відповідно до статті 2 Закону № 1382- IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно статті 3 Закон № 1382-IV (в редакції від 01.01.2011 року) реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Порядок реєстрації місця проживання особи встановлено статтею 6 Закон № 1382- IV. Так, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Для реєстрації особа подає:
- письмову заяву. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до уповноваженого органу, реєстрація може бути здійснена за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку;
- паспортний документ. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України. Іноземець та особа без громадянства додатково подають посвідку на постійне або тимчасове проживання;
- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;
- два примірники талона зняття з реєстрації.
Окрім цього, вказаною Статтею встановлено заборону вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.
Таким чином, на день реєстрації Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 21.11.2011 року, ні Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ні будь-який інший нормативно-правовий акт, не передбачав вимог щодо надання особою під час реєстрації місця її проживання документу про право власності на нерухоме майно, а також дозволу іпотекодержателя нерухомого майна на реєстрацію місця проживання фізичних осіб за місце знаходження такого майна. Таким чином, доводи позивача про те, що для реєстрації місця проживання необхідно подавати також документи про право на проживання в такому об`єкті нерухомості є необґрунтовані та не відповідають дійсності.
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно положень частини 3 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на день реєстрації місця проживання мав десять років, а тому міг бути зареєстрований лише з батьками, або одним із батьків. В даному випадку ОСОБА_3 було зареєстровано з матір`ю, що підтверджується копією відривного корінця адресно-довідкового відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до запиту на ім`я ОСОБА_2 від 13.01.2017 року, довідкою Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області № 02/1910 від 30.01.2017 року (а.с. 104, 132).
Щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , то суд встановив, що вказану реєстрацію здійснено 24.12.2013 року Галицьким РС УДМС України в Івано-Франківській області.
На час проведення даної реєстрації місця проживання ОСОБА_1 діяв Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції від 06.12.2012 року. Так, статтею 6 Закону № 1382-IV (в редакції від 06.12.2012 року) передбачено, що для реєстрації особа або її законний представник подає:
- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;
- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;
- талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;
- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;
- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
При цьому, вказана Стаття також містила заборону щодо вимагання від особи інших документів для проведення реєстрації місця проживання.
Процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування, було встановлено Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 року № 1077 (надалі Порядок № 1077).
Відповідно до пункту 1.2 Порядок № 1077 (в редакції від 14.06.2013 року), реєстрація місця проживання або місця перебування особи це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Таким чином, стаття 6 Закону № 1382-IV (в редакції від 06.12.2012 року) та пункт 2.2 Порядок № 1077 передбачали, що для реєстрації місця проживання особа була зобов`язана подати документ, що підтверджує право на проживання в житлі, зокрема, ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інший документ.
В судовому засіданні представник Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області вказала, що разом з іншими документами для проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 було надано договір купівлі-продажу квартири ВРЕ № 289738 від 28.03.2007 року. На підтвердження зазначеного, представник відповідача 3 надала суду копію заяви про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 від 24.12.2013 року № 708, в якій вказано, що документом, який підтверджує право на проживання в житлі є договір купівлі-продажу квартири ВРЕ № 289738 від 28.03.2007 року (а.с. 102).
Враховуючи вищевикладені норми спеціального законодавства, що регламентували порядок реєстрації місця проживання осіб та були чинні на час виникнення даних правовідносин, суд встановив, що вказані норми не містили жодних вимог про обов`язковість надання органу реєстрації письмової згоди іпотекодержателя під час реєстрації місця свого проживання в об`єкті нерухомості, що є предметом іпотеки.
Відповідно до змісту позовної заяви, ТзОВ Колекторська компанія Гарант обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на порушення ОСОБА_1 як іпотекодавцем положень Закону України «Про іпотеку» та зобов`язань за іпотечним договором № 26/Б.в. від 03.04.2007 року.
В той же час, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому оскаржує дії органів реєстрації щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в квартирі АДРЕСА_2 , та просить скасувати вказану реєстрацію місця проживання зазначених осіб. Тобто, предметом розгляду даного позову є правомірність дій органів реєстрації місця проживання, які жодним чином не пов`язані з дотриманням чи недотриманням фізичною особою своїх зобов`язань за іпотечним договором перед позивачем.
При цьому, третя особа 1 є власником квартири АДРЕСА_2 , в якій зареєстровано її місце проживання.
Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
В той же час, статтею 7 Закону № 1382-IV передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть.
Таким чином, статтею 7 Закону № 1382-IV встановлено виключні підстави для зняття з реєстрації місця проживання на підставі рішення суду, а саме про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
В даному випадку, позивачем не подано суду судового рішення, яке набрало законної сили, яким: позбавлено третіх осіб 1, 2, 3 права власності на житлове приміщення чи права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 ; було визнано вказаних третіх осіб безвісно відсутніми чи оголошено їх померлими.
З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 року в справі № 21-1438а15 та від 01.03.2016 року в справі № 825/1335/13-а.
Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на наведені обставини, оцінивши подані особами, які брали участь у справі, докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачів 2, 3 щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, оскільки реєстрація за місцем проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи і ніяким чином не може вплинути на володіння нерухомістю, право на яке документально підтверджено в установленому законодавством порядку. Як наслідок, відсутні правові підстави для задоволення позову про зобов`язання Бурштинської міської ради скасувати реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Колекторська компанія Гарант до Бурштинської міської ради, Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області та Управління ДМС України в Івано-Франківській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, належить відмовити.
Судові витрати згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності доказів їх понесення відповідачами, судом не розподілялися.
Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 20.02.2017.