Справа № 577/50/17
Суддя: Буток Т. А.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 577/50/17
Провадження № 2-а/577/14/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2017 р.

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Лошкарьовій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області справу за позовом ОСОБА_1 до Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом та, уточнивши позовні вимоги, просить: визнати протиправними дії Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо припинення виплати пенсії та протиправною бездіяльність щодо не поновлення виплати пенсії Конотопським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області; зобов'язати Конотопське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області здійснити перерахунок пенсії поновити та виплатити недоотриману пенсію за віком з моменту припинення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з народження вона проживала в м. Конотопі Сумської області, а в червні 2013 року на постійне проживання в державу Ізраїль, де проживає і по теперішній час. З березня 2013 року вона не отримує пенсію, яку заробила у той час, коли була працездатною та проживала на території України. Управлінням Пенсійного фонду їй було повідомлено, що особам, які виїжджають на постійне місце проживання за межі України пенсія не виплачується та триває робота по укладенню міждержавних договорів. У зв'язку з цим, їй було виплачено пенсію за 6 місяців та в подальшому припинено виплату. На даний час договору про пенсійне забезпечення між Україною та Ізраілем не укладено та не ратифіковано. Тому 31.10.2016 року вона особисто звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком та надала відомості про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок. Листом від 15.11.2016 року № 14021/03-11 відповідач відмовив їй у поновленні пенсії та зазначив, що заява про поновлення раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто, за місцем проживання (реєстрації). Так як фактичним місцем проживання є Ізраїль, тому підстави для поновлення раніше призначеної пенсії відсутні. Вважає протиправними дії відповідача щодо не поновлення виплати їй пенсії, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України було визнано неконституційними. Зазначені положення Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення. Пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, що регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. Проте відповідні нормативно-правові акти не прийняті, у зв»язку з чим позивач змушена була звернутися до відповідача через представника. Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з»ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ст. 46 цього закону. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Тому відповідач має перерахувати та поновити виплату пенсії їй з моменту припинення.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області за довіреністю Тарасенко О.М. проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити. При ухваленні рішення просить врахувати письмові заперечення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справ, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала та була зареєстрована за адресою: м АДРЕСА_1 (а.с. 24).

З 08.10.2009 року позивач перебувала на обліку в управлінні ПФУ в м. Конотопі, правонаступником якого в подальшому стало Конотопське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області, як одержувач пенсії за віком.

Виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена з 01.10.2010 року у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль (а.с.19).

ОСОБА_1 з червня 2010 року по теперішній час постійно проживає в державі Ізраїль, однак має громадянство України, 07.06.2013 року прийнята на консульський облік Генерального консульства України в Хайфі, держава Ізраїль, що підтверджується копією паспорту для виїзду за кордон (а.с. 6).

31.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з заявою про перерахунок та поновлення виплати призначеної їй пенсії за віком в розмірах, передбачених чинним законодавством України (а.с. 21).

Конотопським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 було відмовлено в поновлені виплати раніше призначеної пенсії в Україні, у зв'язку з тим, що місцем її фактичного проживання є країна Ізраїль (а.с. 7).

Вказані факти відповідач не оспорює.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» загальнообов»язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов»язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивачі, проживаючи в державі Ізраїль, як громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Частиною 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини встановлено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 вищевказаного закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від»їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України.

Враховуючи зазначене, органи Пенсійного фонду України, припиняючи виплату пенсії ОСОБА_1 у зв»язку з переїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль, діяли відповідно до вимог законодавства України, яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин.

Встановлено, що міжнародні договори між Україною та державою Ізраїль щодо призначення та виплати пенсії не укладалися.

Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року пункт 2 частини першої статті 49, друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закон України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, нормами Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», що оспорюються, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов»язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов»язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Після прийняття Конституційним Судом України вищевказаного рішення і до часу розгляду справи судом, інші закони, що регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийняті.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому Європейський суд з прав людини прийшов висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наведених вище міркувань Європейського суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелами права та обов»язкові для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов»язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі й рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Суд приходить висновку, що з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу органи Пенсійного фонду України мають відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.05.2015 року у справі № 21-168а15.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Згідно з п. 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 4.8. вищевказаного Порядку заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Враховуючи, що ОСОБА_1 до виїзду за межі України проживала в м. Конотопі Сумської області та отримувала пенсію за віком, саме Конотопське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області має виплачувати позивачу пенсію.

Виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена на підставі її заяви від 30.03.2010 року у зв'язку з виїздом до держави Ізраїль на постійне місце проживання, а також виплачено пенсію за 6 місяців наперед ( а.с. 22,23), що також вбачається з матеріалів пенсійної справи.

Частиною 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з»ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 та ст. 46 цього закону.

За змістом ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Разом з тим, суд при визначенні часу, з якого належить поновити призначення пенсії враховує, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається заява.

Відповідно до п. 1.7 вказаного Порядку, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Враховуючи, що позивач звернулася до Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про поновлення виплати пенсії 31.10.2016 року (а. с. 2,7), тому поновлення виплати пенсії повинно здійснюватися саме з цієї дати.

За таких обставин, слід зобов'язати Конотопське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області перерахувати та поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком в розмірах відповідно до чинного законодавства України з 31.10.2016 року.

Керуючись Конвенцією про захист прав і основних свобод людини, ст.ст. 19, 21, 24, 46, 64, 68, 152 Конституції України, ч. 2 ст. 7, ст.ст. 46, 78, 49, 51 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішенням Конституційного Суду України №25рп/2009 від 07.10.2009, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 ст. ст. 2, 11, 71, 158-163, 244-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо не поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, починаючи з 31 жовтня 2016 року.

Зобов'язати Конотопське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області перерахувати та поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком в розмірах відповідно до чинного законодавства України, починаючи з 31 жовтня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Т. А. Буток