Справа № 813/3409/16
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 р. Справа № 876/10450/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Дочірнього підприємство «Львівтрансспецбуд» ТзОВ виробничого підприємства «Львівспецбуд» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у адміністративній справі №813/3409/16 за позовом Дочірнього підприємства «Львівтрансспецбуд» ТзОВ виробничого підприємства «Львівспецбуд» до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємство «Львівтрансспецбуд» Товариства з обмеженою відповідальністю виробничого підприємства «Львівспецбуд» звернулося до суду з адміністративним позовом до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, невірним встановленням обставин у справі. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що вироками Сихівського районного суду м. Львова жодним чином не встановлено протиправних дій ДП «Львівтрансспецбуд» Товариства з обмеженою відповідальністю виробничого підприємства «Львівспецбуд», а чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Галицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ДП «Львівтрансспецбуд» ТОВ ВП «Львівспецбуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з ТОВ «Люфт Сервіс».

За результатами перевірки складено акт від 09.09.2016 року за №2358/13-04-14-01/30917897, яким встановлено порушення: 1) п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134, 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на загальну суму 81737 грн. 2) п.198.2, п. 198.3 ст. 198.6 п. 201.1, п.п.201.2, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що сплачується до державного бюджету на загальну суму 73319 грн., в тому числі за жовтень 2015 року в сумі 37475 грн., листопад 2015 року в сумі 22628 грн., грудень 2015 року 13216 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 23.09.2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 91649, 00 грн., за податковим зобов'язанням у розмірі 73319 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 18330 грн.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що у вироках суду встановлено, що підприємство-контрагент позивача створювалось та діяло з метою прикриття іншої незаконної діяльності та є фіктивним підприємством.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нора матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

У відповідності до ст.134 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст.138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152цього Кодексу.

Положеннями п. 135.2 ст. 135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.(п.198.3. ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу вказаних норм вбачається, що для встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Судом встановлено, що між ТОВ «Люфт Сервіс» та ДП «Львівтрансспецбуд» ТОВ ВП «Львівспецбуд» було укладено договір підряду №1009 від 10.09.2015 року, згідно якого підрядник зобов'язується виконувати за завданням Замовника будівельні, монтажні та ремонтно - будівельні роботи на об'єктах Замовника, Замовник зобов'язується приймати та оплачувати ці роботи.

На підтвердження виконання умов договору підряду №1009 від 10.09.2015 року, позивач надав наступні докази: довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за жовтень 2015 року, акт приймання виконаних будівельних робіт №1 за жовтень 2015 року, договірна ціна, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на капітальний ремонт, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2015 року, акт приймання виконаних будівельних робіт №1 за листопад 2015 року, договірна ціна, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на ремонтно-будівельні роботи, акт №2 на проведення ремонту гідроізоляції стикових з'єднань бетонних стін ємності для мазуту, договірна ціна на проведення ремонту гідроізоляції стикових з'єднань бетонних стін ємності для мазуту, довідка про вартість виконаних будівельних робіт на проведення ремонту та гідроізоляції стикових з'єднань бетонних стін ємності для мазуту на об'єктах ПАТ «Іскра» у листопада 2015 року, кошторис на проведення ремонту та гідроізоляції стикових з'єднань бетонних стін ємності для мазуту, акт приймання виконаних будівельних робіт №1-2 за грудень 2015 року, акт приймання виконаних будівельних робіт №1-3 за грудень 2015 року.

З матеріалів справи слідує, що між ТОВ «Люфт Сервіс» в особі директора ОСОБА_2, та ДП «Львівтрансспецбуд» ТОВ ВП «Львівспецбуд» було укладено договір постачання матеріалів №0211 від 02.11.2015 року, згідно якого Продавець зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити будівельні матеріали, готові вироби, інструменти, в подальшому «Товар» .

Позивачем до матеріалів справи було долучено видаткову накладну №РН - 000005 від 10.11.2015 року, платіжні доручення та податкові накладі.

Відповідач послався на фіктивність контрагентів позивача, а саме ТОВ «Люфт Сервіс» та обґрунтовує свої доводи вироком Сихівського районного суду м. Львова від 10.05.2016 року у справі №464/3867/16-к пр. 1-кп/464/212/16 та вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21.06.2016 року у справі №464/4705/16-к пр. 1-кп/464/236/16.

Вироком від 10.05.2016 року в кримінальній справі № 464/3867/16-к пр. 1-кп/464/212/16, який набрав законної сили 09.06.2016 року, Сихівський районний суд м. Львова затвердив угоду від 27 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та прокурором відділу управління нагляду прокуратури Львівської області Леськівим Андрієм Володимировичем про визнання винуватості. ОСОБА_2 визнано винуватим за ч. 2 ст. 27, ч.1 ст. 205 КК України та призначено йому покарання штраф - п'ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить вісім тисяч п'ятсот (8500) гривень. З тексту цього вироку від 10 травня 2016 року вбачається, що службовою особою та єдиним працівником ТОВ «Люфт - Сервіс» (в період з 16.10.2015 року по 30.11.2015 року) був ОСОБА_2, який з метою отримання додаткового заробітку підписав ряд документів для придбання, перереєстрації ТОВ «Люфт - Сервіс»та внесення змін для використання банківського рахунку в ПАТ «Ідея Банк», без мети здійснення фактичної діяльності підприємства інколи підписував ряд документів, за що отримував винагороду по 450 грн.

Вироком від 21.06.2016 року в кримінальній справі №464/4705/16-к пр. 1-кп/464/236/16, який набрав законної сили 21.07.2016 року, Сихівський районний суд м. Львова затвердив угоду від 30 травня 2016 року між ОСОБА_4 та прокурором відділу управління нагляду прокуратури Львівської області Леськівим Андрієм Володимировичем про визнання винуватості ОСОБА_4 визнати винуватим за ч. 2 ст. 27, ч.1 ст. 205 КК України та призначено йому покарання штраф - п'ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить вісім тисяч п'ятсот (8500) гривень.

Згідно частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем правомірно під час перевірки враховано вирок Сихівського районного суду м. Львова від 10.05.2016 року у справі №464/3867/16-к пр. 1-кп/464/212/16 та вирок Сихівського районного суду м. Львова від 21.06.2016 року у справі №464/4705/16-к пр. 1-кп/464/236/16, які доводять вину засновника та директора ТОВ «Люфт Сервіс» у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.205 КК України, за кваліфікуючими ознаками: фіктивне підприємництво, тобто придбання суб'єктів підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, внаслідок чого заподіяно велику матеріальну шкоду державі.

За встановлених у вироках суду обставин вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2, діючи умисно у період з жовтня по листопад 2015 року та з листопада 2015 року по березень 2016 року, здійснили придбання ТОВ ««Люфт Сервіс» з метою прикриття незаконної діяльності та використання зазначеного об'єкта господарювання для створення видимості фінансово - господарської діяльності, незаконного обернення безготівкових коштів в готівкові, здійснення документального оформлення начебто проведених операцій з купівлі - продажу товарів (надання послуг, виконання робіт), вчинили співучасть з невстановленими слідством особами у фіктивному підприємництві.

При цьому, як вбачається з вироків суду дії ОСОБА_4 та ОСОБА_2, надавали можливість лише документально оформляти нібито проведення господарських операцій, для відображення фіктивних господарських операцій у податковому обліку та конвертації безготівкових коштів у готівкові.

Виходячи з обставин, встановлених у вироках суду, підприємство-контрагент створювалось та діяло з метою прикриття іншої незаконної діяльності, є фіктивним підприємством, а відтак, спростовуються доводи позивача щодо виконання на користь позивача спірних операцій зазначеним підприємством-контрагентом, за відносинами з якими сформовано спірні суми податкових вигод, та доводи щодо юридичної значимості первинних документів.

Суд першої інстанції вірно вказав, що платник податку повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів (послуг), що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства.

При розгляді даної справи суд виходить також з правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21.01.2011 року у справі за позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, відповідно до якої, не належним чином оформлена (підписана не уповноваженою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги; у постанові від 05.03.2012 року у справі №21-421а11, згідно з якою складені і підписані неповноважними особами податкові накладні не можуть вважатися належно оформленими звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Крім цього, у постанові від 01.12.2015 року у справі №21-3788а15 Верховний Суд України вказав, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Судом правильно зазначено, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Визначальним у питанні правомірності декларування платником податків витрат та податкового кредиту є встановлення реальності (товарності) господарських правовідносин, що в ході розгляду даної справи судом не знайшло свого підтвердження. Навіть за наявності у позивача документів на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом, не доводять змісту цих операцій та реальності їх здійснення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємство «Львівтрансспецбуд» ТзОВ виробничого підприємства «Львівспецбуд» - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у адміністративній справі №813/3409/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді Н.В. Бруновська

С.М. Кузьмич

Повний текст ухвали складено 21.02.2017р.