Справа № 822/1681/16
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Київ К/800/29580/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівКравцова О.В.
Мороз Л.Л.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агропромтехніка" (далі - ТОВ "ПМТЗ "Агропромтехніка") до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марцинкевич Лілії Анатоліївни, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про скасування рішень за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Укрсоцбанк" на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ТОВ "ПМТЗ "Агропромтехніка" в Хмельницькому окружному адміністративному суді пред'явило позов до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марцинкевич Л.А., третя особа - ПАТ "Укрсоцбанк" про скасування рішень.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 13 травня 2010 року та 20 вересня 2011 року між ТОВ "ПМТЗ "Агропромтехніка" (іпотекодавець) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" (іпотекодержатель), укладено ряд нотаріально посвідчених та зареєстрованих в Державному реєстрі правочинів іпотечних договорів. За їх умовами в якості забезпечення виконання власних зобов'язань за договором про надання відновлюваної кредитної лінії, договором про надання мультивалютної відновлюваної кредитної лінії, генеральним договором про здійснення кредитування, товариством в іпотеку надано об'єкти нерухомого майна, розташовані за адресами: м. Хмельницький, вул. Ярослава Мудрого, 4; Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Жовтнева, 16-в.

На підставі зазначених договорів іпотеки приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу Папкою Т.В. накладено заборони щодо відчуження перелічених у договорах об'єктів нерухомого майна, про що у Державному реєстрі правочинів іпотечних договорів здійснено відповідні записи.

У кожному іпотечному договорі погоджено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки наступним чином: у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодацем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Частиною третьою статті 37 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Між тим, всупереч вказаній вимозі Закону за відсутності звіту про оцінку предметів договорів іпотеки, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марцинкевич Л.А. прийняті у цій справі спірні рішення, якими за ПАТ "Укрсоцбанк" здійснено державну реєстрацію на об'єкти нерухомого майна, які були предметом іпотечних договорів.

Також вказувало на позбавлення Товариства права щодо відшкодування іпотекодержателем 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Просило скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марцинкевич Л.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 липня 2016 року №№ 30328412; 30347280; 30347472; 30347574; 30347692; 30347777; 30347893; 30347953; 30348003; 30328408; 30328404.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2016 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту першого частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Роз'яснено позивачу право на звернення із цим позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 2 вересня 2016 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У касаційній скарзі ПАТ "Укрсоцбанк", вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з порушенням вимог процесуального права, просить його скасувати, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту першого частини першої статті 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16, дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли в зв'язку із невиконанням умов цивільно-правових угод (договорів іпотеки), тобто випливають з договірних відносин, а відтак вказав на те, що спір повинен вирішуватись за правилами господарського судочинства.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції, посилаючись на вимоги пункту першого частини першої статті 244-2 КАС України, за змістом якого, зокрема, суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів, дійшов висновку що спір є публічно - правовим, а тому повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У пункті 7 частини першої вказаної статті визначено поняття суб'єкту владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. (пункт перший частини другої статті 17 КАС України).

Таким чином, нормами КАС України, без зазначення будь-яких виключень, передбачено, що до компетенції адміністративних судів, належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Закон України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

До повноважень суб'єктів державної реєстрації прав, як визначено у частині першій статті 9 Закону № 1952-IV, належить забезпечення:

- проведення державної реєстрації прав;

- ведення Державного реєстру прав;

- взяття на облік безхазяйного нерухомого майна;

- формування та зберігання реєстраційних справ;

- здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом пункту другого частини першої та пунктів першого, другого частини третьої статті 10 Закону України № 1952-IV нотаріус є державним реєстратором.

Державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

З урахуванням наведеного коле7ія суддів погоджується з правовою позицією суду апеляційної інстанції про те, що даний спір є публічно-правовим, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли у зв'язку із здійсненням нотаріусом владних управлінських функцій, пов'язаних із прийняттям управлінських рішень без дотримання процедури їх прийняття і не стосується виконанням умов цивільно-правових угод (договорів іпотеки).

Оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни немає.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відхилити, а ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агропромтехніка" до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марцинкевич Лілії Анатоліївни, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про скасування рішень - залишити без зміни.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Кравцова О.В.

Мороз Л.Л.