Справа № 819/1493/16
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1493/16

26 січня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О. , судді Мартиць О.І. , судді Ходачкевич Н.І.

при секретарі судового засідання Риндюк В.Т.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - ДСНС, відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірними дії ДСНС щодо відмови розглянути заяву про встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, викладеної в листі № 03-14521/284 від 30 вересня 2016 року;

- зобов'язати ДСНС розглянути заяву про встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 27 грудня 2004 року по 17 грудня 2008 року позивач працював у Кременецькому районному відділі Головного управління МНС України в Тернопільській області, займаючи посади фахівця 1 категорії та провідного фахівця (з питань цивільного захисту, планування і моніторингу техногенно-природної безпеки). ОСОБА_1 звернувся до ДСНС із заявою від 13 вересня 2016 року про присвоєння йому статусу учасника бойових дій. Проте, листом № 03-14521/284 від 30 вересня 2016 року ДСНС надіслані документи повернула на адресу заявника та повідомила, що посадовими обов'язками фахівця 1 категорії та провідного фахівця (з питань цивільного захисту, планування і моніторингу техногенно-природної безпеки) передбачено лише ідентифікація вибухонебезпечних предметів (далі - ВНП). Одночасно проінформовано, що відповідно до вимог Положення про комісію з питань, пов'язаних з установленням статусу учасника війни особам рядового і начальницького складу, затвердженого наказом МНС від 31 травня 2006 року № 330, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09 серпня 2006 року за № 957/12831, Комісія розглядає питання, пов'язані з установленням статусу учасника бойових дій, виключно особам рядового і начальницького складу МНС (ДСНС). Позивач вважає, що відмова ДСНС розглянути заяву про встановлення статусу учасника бойових дій, викладена в листі № 03-14521/284 від 30 вересня 2016 року, є протиправною та прийнята з порушенням норм чинного законодавства України.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених в адміністративному позові (а. с. 5-6) та просив позовні вимоги задовольнити. Зазначає про відсутність правових підстав, які унеможливлюють надання йому статусу учасника бойових дій.

Відповідач ДСНС подала до суду письмові заперечення проти позову (а. с. 51-57), в яких зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Пояснила, що ОСОБА_1 фігурує лише в актах на виконання робіт з очищення місцевості від вибухонебезпечних предметів як представник Кременецького районного відділу Головного управління МНС України в Тернопільській області, а безпосереднє знешкодження ВНП проводилось членами групи розмінування, до складу якої позивач не входив. Поряд з цим, відповідно до норм Положення про комісію з питань, пов'язаних з установленням статусу учасника війни особам рядового і начальницького складу, затвердженого наказом МНС від 31 травня 2006 року № 330, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09 серпня 2006 року за № 957/12831, Комісія зобов'язана приймати до розгляду заяви осіб рядового та начальницького складу Міністерства про визнання їх учасниками війни, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Однак, позивач не є особою рядового та начальницького складу, відтак листом № 03-14521/284 від 30 вересня 2016 року надіслані документи правомірно повернуто на адресу заявника.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Державної служби України з надзвичайних ситуацій (а. с. 61).

Згідно із частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки відповідач заявив таке клопотання, то адміністративну справу розглянуто та вирішено за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при постановленні рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 17 березня 2003 року прийнятий на посаду заступника начальника 24 професійної пожежної частини м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області (наказ про призначення від 25 березня 20003 року № 17 о/с), 27 грудня 2004 року переведений на посаду фахівця 1 категорії (з питань цивільного захисту) Кременецького районного відділу управління МНС України в Тернопільській області (наказ про переведення від 30 грудня 2004 року № 114 о/с), 04 травня 2005 року переведений на посаду провідного фахівця (з питань цивільного захисту, планування та моніторингу техногенно-природної безпеки) Кременецького районного відділу управління МНС України в Тернопільській області (наказ про переведення від 04 травня 2005 року № 35 о/с) та 17 грудня 2008 року звільнений згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення чисельності працівників (наказ про звільнення від 17 грудня 2008 року № 216 о/с)), що підтверджується довідкою управління ДСНС у Тернопільській області від 06 вересня 2016 року № 0-74/6-2/08-01 (а. с. 10).

Позивач звернувся до ДСНС із заявою від 13 вересня 2016 року про присвоєння йому статусу учасника бойових дій згідно пункту 11 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", посилаючись на те, що відповідно до наказу МНС України від 19 жовтня 2004 року № 128 "Про організацію робіт з виявлення та знешкодження вибухонебезпечних предметів на території України силами МНС України" з 1 січня 2005 року на підрозділи МНС було покладено обов'язки по знешкодженню вибухонебезпечних предметів, а на районні підрозділи - функції з виявлення, ідентифікації вибухонебезпечних предметів, чим він і займався (а. с. 7-8).

Листом № 03-14521/284 від 30 вересня 2016 року ДСНС надіслані ОСОБА_1 документи повернула на адресу заявника (а. с. 9). Повідомила, що відповідно до пункту 3.2 наказу МНС України від 19 жовтня 2004 року № 128 "Про організацію робіт з виявлення та знешкодження вибухонебезпечних предметів на території України силами МНС України", роботи зі знищення та знешкодження вибухонебезпечних предметів проводилися штатними групами піротехнічних робіт, які пройшли спеціальну підготовку. Виключається можливість призначення не фахівців до груп піротехнічних робіт. Разом з цим, посади фахівця 1 категорії та провідного фахівця (з питань цивільного захисту, планування і моніторингу техногенно-природної безпеки) передбачено лише ідентифікація ВНП. Одночасно проінформовано, що відповідно до вимог Положення про комісію з питань, пов'язаних з установленням статусу учасника війни особам рядового і начальницького складу, затвердженого наказом МНС від 31 травня 2006 року № 330, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09 серпня 2006 року за № 957/12831, Комісія розглядає питання, пов'язані з установленням статусу учасника бойових дій, виключно особам рядового і начальницького складу МНС (ДСНС).

Не погоджуючись із відмовою відповідача розглянути заяву про встановлення статусу учасника бойових дій, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ.

Згідно статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Особи, які належать до учасників бойових дій, визначені у статті 6 зазначеного Закону.

Пунктом 11 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 1996 року № 458 "Про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 31 травня 2006 року № 330, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 серпня 2006 року за № 957/12831 затверджено Положення про Комісію з питань, пов'язаних з установленням статусу учасника війни особам рядового і начальницького складу МНС України відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Положення).

Як передбачено пунктом 1 Положення ця Комісія створюється у Міністерстві України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (далі - Міністерство) для розгляду заяв осіб рядового та начальницького складу Міністерства, пов'язаних з установленням статусу учасника війни, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В силу приписів пункту 4 Порядку Комісія зобов'язана:

приймати до розгляду заяви осіб рядового та начальницького складу Міністерства про визнання їх учасниками війни, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку;

розглядати заяви осіб рядового та начальницького складу Міністерства, що надійшли до Комісії, у 10-денний термін;

при виникненні потреби в додаткових документах, що підтверджують статус заявника, робити запит до відповідних архівних установ, про що інформувати заявника;

приймати відповідне рішення про надання або відмову в наданні статусу учасника війни та інформувати заявників.

Згідно з пунктом 5 вказаного Положення, Комісія несе відповідальність за прийняті нею рішення. Рішення Комісії оформляються протоколом, який підписується головою і секретарем Комісії та скріплюється гербовою печаткою Міністерства.

Аналіз норм Положення свідчить про те, що зазначеним Положенням не визначено чіткого порядку установлення статусу учасника війни особам рядового та начальницького складу спеціальних підрозділів МНС України, порядку розгляду заяв, пов'язаних з установленням статусу учасника війни, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Разом з тим, даними нормами встановлено обов'язок суб'єкта владних повноважень здійснювати свою управлінську діяльність в межах правового поля, що зокрема полягає у дотриманні процедури розгляду заяв про визнання позивача учасником бойових дій та присвоєння йому статусу учасника бойових дій, у тому числі, прийняття відповідного рішення про надання або про відмову в наданні статусу учасника війни, однак виключно особам рядового і навчальницького складу МНС (ДСНС).

Пунктом 2 Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 629 (чинним на момент перебування позивача на службі в органах і підрозділах цивільного захисту) визначено, що особами рядового і начальницького складу є громадяни України, які прийняті на службу до органів і підрозділів цивільного захисту і яким присвоєні відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Як передбачено пунктом 4 вказаного Положення склад осіб, які перебувають на службі в органах і підрозділах цивільного захисту, поділяється на рядовий і начальницький. Начальницький склад поділяється на молодший, середній, старший і вищий.

Особам рядового і начальницького складу присвоюються такі спеціальні звання:

рядовий склад - рядовий служби цивільного захисту;

молодший начальницький склад - молодший сержант служби цивільного захисту, сержант служби цивільного захисту, старший сержант служби цивільного захисту, старшина служби цивільного захисту, прапорщик служби цивільного захисту, старший прапорщик служби цивільного захисту;

середній начальницький склад - молодший лейтенант служби цивільного захисту, лейтенант служби цивільного захисту, старший лейтенант служби цивільного захисту, капітан служби цивільного захисту;

старший начальницький склад - майор служби цивільного захисту, підполковник служби цивільного захисту, полковник служби цивільного захисту;

вищий начальницький склад - генерал-майор служби цивільного захисту, генерал-лейтенант служби цивільного захисту, генерал-полковник служби цивільного захисту, генерал служби цивільного захисту України.

Як встановлено судом, позивач в період з 27 грудня 2004 року по 17 грудня 2008 року працював у Кременецькому районному відділі Головного управління МНС України в Тернопільській області, займаючи посади фахівця 1 категорії та провідного фахівця (з питань цивільного захисту, планування і моніторингу техногенно-природної безпеки).

При цьому, в ході розгляду справи позивачем не надано та судом не здобуто доказів присвоєння ОСОБА_1 спеціального звання. Відтак, суд приходить до висновку, що позивач не відноситься до осіб рядового і навчального складу органів і підрозділів цивільного захисту відповідно до Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 629.

Таким чином, оскільки Комісія зобов'язана приймати до розгляду заяви виключно осіб рядового та начальницького складу МНС (ДСНС) про визнання їх учасниками війни, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яким не являється позивач, то ДСНС правомірно відмовлено у розгляді заяви про встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, викладеної в листі № 03-14521/284 від 30 вересня 2016 року.

Поряд з цим, постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 червня 2010 року у адміністративній справі № 2-а-1769/10-1970, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 липня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління МНС України в Тернопільській області про визнання нечинним рішення комісії Головного управління МНС України в Тернопільській області з питань пов'язаних з надання статусу учасника війни особам рядового і начальницького складу від 15.04.2010 року № 30 про відмову у присвоєнні статусу учасника бойових дій та зобов'язання присвоїти ОСОБА_1 статус учасника бойових дій і видати посвідчення встановленого зразка відмовлено.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень доведено правомірність його дій, а позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Білоус І.О.

Суддя Мартиць О. І.

Суддя Ходачкевич Н. І.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.