Справа № 823/1503/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1503/16 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року, ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення службового розслідування і складання висновку за фактом порушення позивачем службової дисципліни та вимог Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженою наказом МВС України від 01.02.2016 №70, та Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 №181; визнання протиправним і скасування наказу відповідача від 07.07.2016 №1163 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою від 07.12.2016 суд залишив без розгляду позов у частині оскарження дій відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем процедури проведення службового розслідування: неповнотою та упередженістю в дослідженні обставин, без з'ясування причин і без врахування характеристики, причинно-наслідкового зв'язку, наслідків виявлених порушень, - а спірне рішення прийнято на підставі висновку, який не містить обов'язкових даних. Позивач стверджував, що на час події, якою відповідач вважає вчиненням ним дисциплінарного проступку, мав право обирати перебувати чи ні у форменому одязі та був на чергуванні. Вважає, що його направлено для виконання обов'язків у СІЗО, які суперечили основному завданню органів внутрішніх справ та всупереч забороні використання членів слідчо-оперативної групи (далі - СОГ) для інших завдань, не пов'язаних з її діяльністю. Також зазначив, що відповідач застосував дисциплінарне стягнення за те, що позивач не перебував у форменому одязі та без табельної зброї, без врахування, що на вказаний час він мав значно пошкоджені брюки із-за чого переодягнувся у цивільний одяг, а для проходження на територію СІЗО заборонено заносити з собою зброю. Крім того стверджував, що мав форму, яка підлягала списанню за часом використання. Тому вважає, що проступок, за який його притягнено до дисциплінарного проступку згідно з оскаржуваним рішенням, вчинений із-за низької управлінської та організуючої ролі керівного складу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, приниженого контролю за роботою підлеглих співробітників. Також зазначив, що за вчинений проступок до нього вже застосовувалося стягнення у вигляді усного зауваження, а отже спірним наказом його двічі притягнуто до відповідальності за одне і те ж порушення.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що позивач з 07.11.2015 проходить службу на посаді старшого слідчого Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

07.07.2016 відповідач прийняв оскаржуваний наказ №1163 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області», яким оголосив позивачу догану за перебування його на добовому чергуванні в складі СОГ без зброї та форменого одягу.

Спірне рішення прийнято на підставі затвердженого 07.07.2016 т.в.о. начальника ГУНП в Черкаській області Кожухівським В.О. висновку службового розслідування за фактом перебування позивача у добовому наряді без форменого одягу та вогнепальної зброї, проведеного згідно з наказом відповідача від 08.06.2016 №1018 відповідною комісією.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) та підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 1,2 ч.1 ст.18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського та професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь згідно з ч.1 ст.19 Закону № 580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Ч.2 вказаної статті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Разом з тим, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Щодо законодавчого регулювання питання дисципліни поліцейських, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, питання дисципліни поліцейських регулює діючий станом на момент прийняття оскаржуваних наказів та судового розгляду спору Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), який згідно з його преамбулою визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до пунктів 1,2 ч.1 ст.18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського та професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, якою згідно з абз.1 ст.1 Дисциплінарного статуту є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений ст.14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. З метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин відповідно до п.1.2. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 (далі - Інструкція №230), призначається службове розслідування. Цих вимог відповідач дотримався.

Щодо посилання позивача на те, що судом першої інстанції не встановлено перебування під час чергування в добовому наряді 02.06.2016 року позивача, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час службового розслідування з'ясовано, що 02.06.2016 о 08 год. 30 хв. у приміщенні Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області перший заступник начальника цього відділу ОСОБА_4 провів цільовий інструктаж його особового складу, що заступав на добове чергування у складі СОГ, до якої входив позивач., що підтверджується його особистим підписом у журналі реєстрації цільових інструктажів.

Згідно з даними табеля розстановки нарядів позивач, перебуваючи у складі СОГ №2, отримав о 09 год. 00 хв. 02.06.2016 табельну зброю (пістолет Макарова).

Того ж дня близько 15 год. 09 хв. до Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшло повідомлення про пожежу в корпусі №2 Черкаського СІЗО за адресою: м.Черкаси, вул.Благовісна, буд. 234, - у зв'язку з чим старший інспектор вказаного відділу майор поліції ОСОБА_5 направив на місце події СОГ у складі: старшого слідчого майора поліції ОСОБА_2, оперуповноваженого відділу кримінальної поліції старшого лейтенанта ОСОБА_6, молодшого інспектора старшого сержанта поліції ОСОБА_7 тта старшого інспектора капітана поліції ОСОБА_8

На вказане місце події також прибув перший заступник начальника Черкаського відділу поліції ГУПН в Черкаській області майор поліції ОСОБА_4, який виявив, що під час виконання службових обов'язків у добовому наряді у складі СОГ позивач перебуває без форменого одягу і табельної вогнепальної зброї.

Опитані під час службового розслідування ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які перебували разом з позивачем у складі СОГ, підтвердили, що позивач під час виїзду 02.06.2016 на місце події за фактом повідомлення про пожежу в корпусі №2 Черкаського СІЗО перебував без форменого одягу і табельної вогнепальної зброї. ІЗ-за цих подій на місце події викликано СОГ в складі інших службових осіб.

Колегія суддів звертає увагу на те, що посивачем під час судового засідання та під час службового розслідування не заперечувалось факту, що прибув на вищевказане місце події без форменого одягу та без отриманої табельної вогнепальної зброї, пояснивши це тим, що форма пошкоджена, оскільки отримував її востаннє у 2007 році.

Крім того не заперечувалось, що залишив табельну вогнепальну зброю у сейфі службового кабінету, оскільки вважав, що на територію СІЗО зі зброєю не пропускають.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказані обставини справи свідчать про порушення позивачем вимог нормативно-правових актів, які регулюють порядок несення служби працівниками поліції.

Так, згідно з п.4.5. Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2012 №940(далі - Інструкція №940), начальники і відповідальні по ОВС та інші працівники міліції при виїзді на місця подій зобов'язані мати при собі вогнепальну зброю, засоби бронезахисту та бути одягнені у формений одяг.

Пунктом 6.8. цієї Інструкції передбачений обов'язок усіх членів СОГ чи ОГ нести службу у форменому одязі, мати при собі службові посвідчення, а осіб середнього та старшого начальницького складу - жетони з особистим номером і особисті печатки.

Крім того, на підставі п.4.22. розділу 4 Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 квітня 2009 року № 181, члени добового наряду несуть службу у форменому одязі встановленого зразка.

З аналізу наведених норм вбачається безумовний обов'язок поліцейських - членів СОГ нести службу у добовому наряді, у т.ч. під час виїзду на місце події у форменому одязі, чого позивач не дотримався.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що посилання позивача, що службова форма пошкоджена, не можливо врахувати, оскільки доказів про таку обставину як до суду першої інстанції так і до апеляційної інстанції не надано.

Крім того, вищевказані нормативно-правові акти не передбачають таких обставин (як і вимоги до списання) для звільнення від відповідних обов'язків.

Оскільки згідно з письмовими поясненнями співробітників Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 та ОСОБА_8 після виявлення факту перебування позивача у складі СОГ без форменого одягу і табельної зброї ОСОБА_4 направив його до для усунення цих недоліків, після чого позивач перевдягнувся у формений одяг та разом із вказаними особами повернувся до Черкаського СІЗО, спростовує твердження позивача, що його службова форма пошкоджена.

Щодо відсутності у позивача під час виїзду у складі СОГ до Черкаського СІЗО табельної зброї, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, підпунктом 4 п.6 розділу 1 Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 лютого 2016 року №70 (далі - Інструкція №70), визначений обов'язок поліцейського, за яким закріплена вогнепальна зброя, під час виконання службових обов'язків, проведення практичних стрільб постійно контролювати наявність отриманої зброї (боєприпасів).

Згідно з підп.6 п.10 розділу 1 Інструкції №70 категорично забороняється залишати зброю без нагляду. Крім того, на підставі п.5 розділу 4 цієї Інструкції під час несення служби поліцейським треба постійно контролювати наявність отриманої зброї.

Вогнепальна зброя і боєприпаси після виконання службових обов'язків або в разі відсутності потреби відповідно до абз.2 п.2 розділу 3Інструкції №70 негайно здаються на зберігання до чергової частини органу (закладу, установи) поліції.

Встановлені обставини справи свідчать про порушення позивачем вищевказаних вимог. Посилання позивача на ту обставину, що він до виїзду за викликом до Черкаського СІЗО залишив отриману ним табельну зброю у сейфі не спростовує таких порушень. Згідно з довідкою від 14.12.2016 начальника РСС Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області О.В. Веліканова за позивачем сейф не закріплений.

Відповідно до вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразилось у перебуванні під час виконання службових обов'язків у добовому наряді у складі СОГ без форменого одягу і табельної вогнепальної зброї, підтверджено вищевказаними доказами.

Відповідно до абз.2-3 п.8.4. Розділу VIII Інструкції №230 у резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством.

Щодо посилання на те, що висновок службового розслідування не містить пропозиції щодо виду конкретного дисциплінарного стягнення, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з абзацом першим з п.5.4 розділу V Інструкції №230 саме начальник приймає рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення, якщо вину особи рядового та начальницького складу повністю доведено.

Таким чином, зазначений недолік не є істотним для вирішення спору.

Також слід зазначити, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідно до ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

З даних послужного списку позивача суд встановив, що позивач протягом служби в правоохоронних органах мав великий обсяг як заохочень, так і дисциплінарних стягнень.

Догана, як вид дисциплінарного стягнення, не є найсуворішим або найсприятливішим її видом. Дисциплінарний проступок позивача щодо відсутності форменного одягу та відсутності отриманої табельної вогнепальної зброї під час несення ним служби в складі СОГ ставило під загрозу його життя і здоров'я, інших осіб, унеможливлює виконання безпосередніх завдань СОГ.

На підставі п.3 ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що вид дисциплінарного стягнення відповідає тяжкості допущеного проступку. Решта тверджень позивача не знайшла свого підтвердження протягом судового розгляду справи, не доведена позивачем та спростована відповідачем. Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 лютого 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.