Справа № 804/9168/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2017 р. Справа № 804/9168/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відповідача-1: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відповідача-2: Атестаційної комісії № 7 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: незалежна професійна спілка працівників поліції «Патріот» про визнання незаконними рішення та наказу про звільнення, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
26.12.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до відповідача-1: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відповідача-2: Атестаційної комісії № 7 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: незалежна професійна спілка працівників поліції «Патріот», в якому просить суд:
- визнати незаконним звільнення з займаної посади;
- визнати незаконними та скасувати рішення Атестаційної комісії № 7 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровські області № 357 о/с від 19.12.2016 року про звільнення майора поліції ОСОБА_2 з посади заступника начальника відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;
- поновити ОСОБА_2 на службі в Національній поліції України на посаді заступника начальника відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.12.2016 року і до моменту фактичного поновлення на службі.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначив, що не погоджується з рішенням (висновком) Атестаційної комісії про його невідповідність займаній посаді та з винесеним на його підставі наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про звільнення його з посади заступника начальника відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Адже відповідачі не врахували позитивні сторони позивача, добру теоретичну підготовку, достатній досвід роботи, численні заохочення, відсутність дисциплінарних стягнень, того, що він набрав мінімальну кількість балів, яка необхідна була для зарахування результатів атестування як позитивних.
У судове засідання з'явились позивач - ОСОБА_2 та представник третьої особи - Єрмолаєва Д. С., які підтримали позовні вимоги у повному обсязі.
Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Втім, відповідач-1 надав свої заперечення проти цього адміністративного позову та зазначив, що атестування позивача було проведено у межах наданих атестаційним комісіям законом повноважень та у спосіб, передбачений наказом Міністерства внутрішніх справ (МВС) від 17.11.2015 року № 1465, у зв'язку із тим, що колишніх працівників органів внутрішніх справ було прийнято на службу до поліції без проведення атестування за скороченою процедурою та без належного відбору, призначено на посади тимчасового штатного розпису. За результатами атестування комісія зробила висновок про неможливість подальшої служби позивача в поліції, з урахуванням всебічного розгляду всіх наявних у комісії матеріалів. На підставі таких висновків було винесено оскаржуваний наказ про звільнення позивача із займаної посади, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
В ході судового засідання, з урахуванням обставин справи та вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, суд ухвалив рішення про подальший розгляд цієї адміністративної справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення цього адміністративного позову у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 2007 року позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ. 06.11.2015 року був звільнений, у зв'язку з переходом у встановленому законом порядку на службу до Національної поліції України. Наказом Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.11.2015 року № 1 о/с та за заявою ОСОБА_2 відповідно до Розділу XI Закону України №580-VІІІ «Про Національну поліцію» його було призначено на посаду заступника начальника відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області зі спеціальним званням майор поліції.
Згодом відповідачами була проведена атестація працівників поліції, за результатами якої відповідачем-2 зроблено висновок про невідповідність позивача займаній посаді, що оформлено протоколом від 10.08.2016 року, а саме «4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність». На підставі такого рішення (висновку) відповідачем-1 прийнято оскаржуваний наказ від 19.12.2016 року № 357 о/с про звільнення позивача із займаної посади.
Втім, не погодившись із висновками атестаційної комісії та наказом про звільнення, позивач оскаржує такі в судовому порядку. Тож спірні відносини між сторонами виникли з приводу правомірності чи протиправності дій відповідачів щодо зроблених висновків про невідповідність позивача займаній посаді та винесеного наказу про його звільнення з посади, з урахуванням цієї підстави.
Відтак, 02.07.2015 року був прийнятий Закон України «Про Національну поліцію», який згідно з п. 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону набрав чинності з 07.11.2015 року.
Слід зазначити, що п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначена скорочена процедура прийняття на службу до поліції колишніх працівників органів внутрішніх справ, в той час як добір на посади поліцейських у цьому Законі передбачений за результатами проведеного конкурсу (ст. 52 Закону) або проведення атестування (ст. 57 Закону).
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Статтею 47 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.
Пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 77 цього ж Закону, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.
Статтею 57 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема частиною 1 цієї статті, передбачено, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.
При цьому, згідно із ч. 2 ст. 57 цього ж Закону, атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.
Як передбачено в ч. 4 та ч. 5 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію», рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами. Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.
Відповідно до пунктів 10, 11, 12 Розділу IV Інструкції № 1465, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.
За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного п. 15 цього розділу.
За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.
Пунктами 15, 16 розділу IV (Порядок організації, підготовки, проведення атестування) цієї ж Інструкції встановлено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).
Крім вищезазначеного, атестаційна комісія повинна дослідити, чи відповідає атестований вимогам, що пред'являються до нього як до особи, яка перебуває на відповідній посаді перевірити наявність (відсутність) обставин, що тягнуть за собою передбачені статтею 61 Закону обмеження, пов'язані зі службою в поліції, зокрема повнота виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій).
Приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що негативна оцінка атестаційною комісією ділових, професійних, особистих якостей позивача у справі, його освітнього та кваліфікаційного рівнів, у даному випадку надана без врахування викладеної в атестаційному листі позитивної характеристики стосовно атестованого за кожною з наведених обставин, та висновку 01.03.2016 року про те, що він відповідає займаній посаді.
При цьому атестаційною комісією не була спростована позитивна характеристика позивача, наведена в атестаційному листі, не були враховані результати його службової діяльності згідно з функціональними обов'язками, та того, що на момент проходження позивачем атестації у нього були відсутні не зняті дисциплінарні стягнення за виконання службових обов'язків, неодноразово заохочувався та нагороджувався відзнаками МВС України за сумлінну службу. Це підтверджується копією трудової книжки з відповідними записами.
Отже, на думку суду, атестаційною комісією не було у повному обсязі досліджено усі обставини, що мали значення для належного висновку. Тому, рішення (висновок) атестаційної комісії від 10.08.2016 року щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність, а саме «4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність» - є протиправним. Ураховуючи, що таке протиправне рішення (висновок) було підставою для прийняття оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області від 19.12.2016 року № 357 о/с про звільнення, такий наказ також є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на попередньо займаній посаді.
Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19.12.2016 року до моменту фактичного поновлення на службі, то суд зазначає таке.
Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 144 (чинне) (далі - Положення № 114), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).
У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового й начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.
Аналізуючи наведені норми права, суд прийшов до висновку, що спеціальним законодавством встановлено обмеження у відшкодуванні заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року.
Пунктом 1.3 Інструкції № 499 встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.
Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо (п. 1.5 Інструкції № 499).
Згідно з п. 1.7 Інструкції № 499, при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Відповідно до п. 1.18 Інструкції № 499, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.
Відповідно до пп. 2.2.5 Інструкції № 499, у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.
Щодо розміру грошового забезпечення, що підлягає стягненню на користь позивача, суд, за принципом аналогії права, керується приписами Постанови Кабінету Міністрів України ви 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 100), відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
В матеріалах справи міститься довідка про розмір грошового забезпечення позивача №1119 від 06.02.2017 року, за якою станом на день звільнення - 19.12.2016 року місячний розмір грошового забезпечення складав 6000,00 грн., а середньоденне грошове забезпечення - 193,55 грн. Тому, враховуючи, що при обчисленні суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу беруться до уваги суми середньоденного грошового забезпечення за два останні місяці роботи, суд приходить до висновку, що розмір грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу у період з 20.12.2016 року по 07.02.2017 року включно (50 календарних днів), у зв'язку зі встановленою протиправністю його звільнення, складає - 9677,50 грн. (193,55 грн. х 50 днів = 9677,50 грн.).
Тож, позовна вимога про стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу по день поновлення на посаді у цій частині підлягає задоволенню з визначенням суми грошового забезпечення.
Згідно з ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (п. 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (п. 3).
Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню. Водночас, враховуючи, що час вимушеного прогулу позивача становить більше, ніж один місяць, то негайному стягненню підлягає сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у місячному розмірі, а саме з 20.12.2016 року по 20.01.2017 року - 6000,00 грн.
Суд, згідно з ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Отже, під час судового розгляду справи суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії № 7 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що оформлене протоколом від 10.08.2016 року, яке зазначене в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме «4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», яке прийнято стосовно ОСОБА_2.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 357 о/с від 19.12.2016 року про звільнення майора поліції ОСОБА_2 з посади заступника начальника відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Поновити ОСОБА_2 на службі в Національній поліції України на посаді заступника начальника відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 20.12.2016 року.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.12.2016 року до 07.02.2017 року включно у розмірі 9677,50 грн.
Допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_2 на службі в Національній поліції України на посаді заступника начальника відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 20.12.2016 року та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 6000,00 грн.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 07 лютого 2017 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник