Справа № 490/12434/16-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 490/12434/16-а

Категорія: 14 Головуючий в 1 інстанції: Гуденко О.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 03 січня 2017 року про відмову у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, житлово-комунального підприємства «Бриз» про визнання нечинними та скасування рішень виконавчого комітету та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

27 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, житлово-комунального підприємства «Бриз», в якому просила визнати нечинним і скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1623 від 20.08.2008 року "Про списання квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та прийняття квартири АДРЕСА_1 до комунальної власності міста", зобов'язати відповідачів Миколаївського міського голову Олександра Федоровича Сєнкевича і виконавчий комітет Миколаївської Миколаївської міської ради вчинити певні дії.

03 січня 2017 року ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_2 відмовлено у відкритті провадження за адміністративним позовом.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить увалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України у зв'язку із відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі про слухання справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за адміністративним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.1.ч.1 ст.3 КАС України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Оскаржуючи рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1623 від 20.08.2008 року, зокрема, в частині надання ОСОБА_8 1 кімнату в квартирі АДРЕСА_1 позивач не посилається на порушення відповідачем процедури прийняття рішення або перевищення ним повноважень при його прийнятті.

Підставою для оскарження розпорядження є його прийняття та надання ОСОБА_8 майнові права на зазначену вище кімнату, без достатніх на то підстав.

Оскільки зазначені обставини лежать в площині цивільних правовідносин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність приватноправового спору, якій не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Житлові спори - особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Аналогічні за змістом висновки щодо застосування зазначених норм права містяться в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2139цс15 та від 02 березня 2016 року № 6-14цс16.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір відноситься до юрисдикції місцевих загальних судів в порядку цивільного судочинства.

Підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,197,199,200,205,206,254 КАС України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 03 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян