Справа № 815/4498/16
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4498/16

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.

Лукянчук О.В.

при секретарі: Голобородько Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2016р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування п.24 Наказу від 21.07.2016 року №193, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016р. ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ДМС України про визнання протиправним та скасування п.24 Наказу за №193 від 21.07.2016р. «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання».

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є громадянкою Соціалістичної Республіки Вєтнам, ІНФОРМАЦІЯ_1. та у 1988р. прибула до України на професійне навчання та роботу на підприємстві. Згодом вона залишилась на постійне проживання в Україні та народила трьох дітей на території України. 18.02.2002р. відділ ГПІС УМВС України в Одеській області оформив і видав позивачці посвідку на постійне проживання ОД №428/02 з терміном дії бланку до 18.02.2004р.

20.03.2008р. ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області позивачку було документовано безстроково посвідкою на постійне проживання в Україні серії ОД №3065.

Вищевказана посвідка наказом ДМС України за №193 від 21.07.2016р. визнана недійсною та п.24 вказаного наказу скасовано рішення про видачу посвідки позивачці.

Позивачка вважає, що у відповідача не існувало підстав для прийняття вказаного рішення, а тому просила позов задовольнити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2016р. - адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано п.24 Наказу ДМС України за №193 від 21.07.2016р. «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» щодо скасування повністю рішення відділу ГПІС УМВС України в Одеській області від 18.02.2002р. про документування посвідкою на постійне місце проживання громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що п.24 Наказу ДМС України за №193 від 21.07.2016р. прийнятий протиправно та не у спосіб визначений діючим законодавством.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що ОСОБА_2, громадянка Соціалістичної Республіки Вєтнам, ІНФОРМАЦІЯ_1. та у 1988р. прибула до України на професійне навчання та роботу на підприємства.

У вересні 2001р. позивачкою подано заяву до відділення паспортної, реєстраційної та міграційної роботи УМВС України в Одеській області про надання дозволу на постійне проживання в Україні (а.с.34).

В подальшому, від позивачки на адресу відділу надійшла заява - анкета громадянки ОСОБА_2 про залишення в Україні на постійне проживання (а.с.35-36), до якої позивачем додані наступні документи: копія паспорту заявника серії PT P0501569, виданого 31.07.2001р. терміном дії до 31.07.2006р., довідка з Посольства Вєтнаму в м.Києві про відсутність судимості, довідка про відсутність заперечень з боку Посольства щодо надання права на постійне проживання в Україні, розписка, довідка №111 від 25.03.2003р., рішення Київського районного суду м.Одеси від 28.10.2003р. по справі №2-6361/2003 (а.с.35-44).

За результатами розгляду поданої заяви ВГПІС УМВС в Одеській області прийнято висновок, в якому зазначено про наявність підстав для залишення позивачки на постійне мешкання в Україні (а.с.46).

Після розгляду матеріалів та отримання повідомлень про відсутність заперечень з боку УСБУ, УІТ та НЦБ Інтерполу, на підставі п.4 Розділу V ЗУ «Про імміграцію», 18.02.2002р. громадянка Вєтнаму ОСОБА_2 документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії ОД№428/02.

За заявою ОСОБА_2 про видачу посвідки, їй 20.03.2008р. видана посвідка на постійне проживання сері ОД №3065 терміном дії - безстроково (а.с.58), яка до цього часу знаходиться у позивачки.

В подальшому, 25.03.2016р. позивачка звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про видачу довідки, яка підтверджує факт видачі довідки про постійне місце проживання в Україні від 20.03.2008р. та її дійсність на теперішній час (а.с.57).

Начальником ГУ ДМС в Одеській області надана довідка від 29.03.2016р., зі змісту якої вбачається, що документування посвідкою на постійне місце проживання позивачки було здійснено всупереч ЗУ «Про імміграцію», а тому управлінням розпочато процедуру скасування рішення про видачу посвідки на постійне проживання (а.с.59).

Головним спеціалістом відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області проведена додаткова перевірка матеріалів справи щодо залишення на постійне проживання ОСОБА_2, за результатами якої 7.06.2016р. складено Висновок про зобов'язання ДМС підготувати проект наказу про скасування рішення про видачу посвідки та визнання її недійсною, вилучення посвідки та вирішення питання про подальше перебування позивачки на території України, з підстав зазначених у висновку (а.с.62-63).

На підставі вищевказаного висновку, головою ДМС України 21.07.2016р. прийнято Наказ за №193 «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання», п.24.1 якого скасовано повністю рішення відділу ГПІС УМВС України в Одеській області від 18.02.2002р. про документування посвідкою на постійне місце проживання громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.66-68).

Перевіряючи правомірність оскаржуваного наказу ДМС України та підстави, за яких позивач просить визнати його незаконним, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Відповідно до ЗУ «Про імміграцію» іноземці та особи без громадянства можуть іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені ЗУ «Про імміграцію». Відповідно до ст.1 цього Закону імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Відповідно до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ за №251 від 28.03.2012р. (далі Порядок №251), визначено механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25 - і 45 - річного віку згідно п.9 зазначеного Порядку.

Для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15 цього Порядку (п. 16 Порядку).

Згідно п.12 Порядку №251 посвідка видається іноземцеві та особі без громадянства під розписку після пред'явлення паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, в якому на останній вільній сторінці проставляється відмітка про отримання посвідки за встановленим МВС зразком, що скріплюється печаткою (за бажанням іноземця та особи без громадянства така відмітка може проставлятися у вкладному талоні).

Пунктом 15 Порядку №251 встановлено перелік документів для оформлення та обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцями та особою без громадянства 25- і 45-річного віку, а саме: 1) заява, зразок якої встановлюється МВС; 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 3) посвідка, що підлягає обміну; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 5) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

Як вбачається із матеріалів справи для отримання посвідки на постійне проживання позивачкою надано усі необхідні документи, будь-яких зауважень у міграційної служби як під час оформлення посвідки позивачки від 18.02.2002р. серії ОД№428/02, так і під час подальшого оформлення (обміну) посвідки на постійне проживання від 20.03.2008р. серії ОД №3065 не виникло.

Згідно п.4 Прикінцевих положень ЗУ «Про імміграцію», особи вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну до 6.03.1998р. за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2.04.1981р., залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Тобто зазначена норма регулює відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при наданні дозволу на імміграцію, та не містить підстав та випадків визнання неправомірними рішень про документування посвідок на постійне проживання в Україні.

Дослідивши матеріали особової справи позивачки, судовою колегією встановлено, що ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області при наданні позивачці посвідки на проживання в Україні проводив процедуру перевірки законності залишення на постійне проживання на території України та керувався п.4 Розділу V «Прикінцеві положення ЗУ «Про імміграцію»», підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідки на проживання в Україні.

Відповідно до п.3 ст.5 та п. 2 Розділу 5 «Прикінцеві положення «ЗУ «Про імміграцію» КМУ у двомісячний термін з дня набрання чинності цим Законом зобов'язаний був прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону.

З метою забезпечення виконання ЗУ «Про імміграцію» Президент України видав Указ №596 від 7.08.2001р., відповідно до якого на МВС України покладено виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та зобов'язав КМУ затвердити у двомісячний строк зразок посвідки на постійне проживання в Україні, правила та порядок її оформлення і видачі, а також порядок видачі посвідки на постійне проживання в Україні особам, зазначеним у пункті 4 розділу V «Прикінцеві положення ЗУ «Про імміграцію»».

Таким підзаконним актом стала постанова КМУ «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання» №1983 від 26.12.2002р., відповідно до вступної частини постанови остання видана на виконання ст.5 ЗУ «Про імміграцію», яка була прийнята з прострочкою встановленого терміну понад 1 рік 2 місяці.

Окрім того, відповідно до ст.12 ЗУ «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

Жодної з перелічених підстав судом першої інстанції та судовою колегією не встановлено, а посилання у висновку на відсутність документів, які підтверджують наявність підстав у позивачки для отримання посвідки, визначених п.4 Розділу V «Прикінцеві положення ЗУ «Про імміграцію», є безпідставним, оскільки у матеріалах особової справи містяться довідка №111 від 25.03.2003р. вих.№13-308 (а.с.41), видана Управлінням у справах національностей та міграції Одеської обласної державної адміністрації, про наявність якої було відомо відповідачу і яка не викликала сумнівів щодо обставин, викладених в ній, які не спростовані відповідачем і на час розгляду справи, а тому не можуть бути розцінені міграційною службою в тому числі як свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

Згідно із ч.1 ст.13 ЗУ «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Таким чином, підставою для вилучення у іноземця посвідки на постійне проживання в Україні є рішення компетентного, в розумінні ЗУ «Про імміграцію», органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.

Крім того, відповідно до п.п.21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ за №1983 від 26.12.2002р. (далі - Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі.

Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст.13 ЗУ «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі (п.24 Порядку №1983).

Отже, наведені вище вимоги ЗУ «Про імміграцію» і положення Порядку №1983 покладають на органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, суб'єктів владних повноважень обов'язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання.

З матеріалів справи вбачається, що протягом всього часу проживання на території України позивачка не порушувала чинного законодавства України, в тому числі про правовий статус іноземців, злочин не скоювала.

Судом першої інстанції та судовою колегією не встановлено, що за визначений проміжок часу з'явилися обставини, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію.

Слід також зазначити, що позивач має трьох дітей, які проживають з позивачем у місті Одесі та народилися в Україні (а.с.15-17).

У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи вказані обставини, судова колегія вважає, що п.24 Наказу за №193 «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» від 21.07.2016р. не може бути визнано таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, на підставі встановлених фактів, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно прийняв рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.197, 198, 200, 206,254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2016р. - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 лютого 2017р.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лукянчук