Справа № 802/227/17-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

09 лютого 2017 р. Справа № 802/227/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Цимбал В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про визнання дій та рішення суб'єкта владних повноважень протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративною позовною заявою звернулась ОСОБА_3 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання дій та рішення суб'єкта владних повноважень протиправними.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Вінницькій області 30.12.2016 року прийнято повідомлення №59935/10/02-03-13 (а. с.9) про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік.

Вказане повідомлення обґрунтовано тим, що у пункті 24 розділу III декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_3 не відображено відомості про житловий будинок, як місце її фактичного проживання, зазначене у пункті 2 розділу І декларації, адреса місцезнаходження якого є АДРЕСА_1.

Вважаючи, що повідомлення №59935/10/02-03-13 від 30.12.2016 року (а. с. 9) про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру є незаконним, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні. В обґрунтування власної позиції представник податкового органу в письмових запереченнях, що надійшли через відділ прийому суду за вхідним №3722 від 09.02.2017 року та усних поясненнях, що надано у судовому засіданні, зазначила, що податковий орган діяв відповідно норм чинного законодавства. Так, наказом Міністерства фінансів України 13.03.2015 року №333 затверджено Порядок здійснення перевірки відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, а відповідно до п.п. 6 п. 7 порядку надсилання письмового повідомлення спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює відповідний суб'єкт декларування, у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку. У пункті 12 Порядку №333 від 13.03.2015 року вказано, що у розділі III декларації перевірці підлягає достовірність відомостей щодо наявності нерухомого майна та суми витрат на придбання у власність, оренду чи інше право користування, вказаних у декларації, наявній податковій інформації про нерухоме майно такої особи. При перевірці відомостей про нерухоме майно, вказаних у розділі III декларації, враховується зазначена суб'єктом декларування в декларації інформація щодо перебування такого нерухомого майна або його частини у власності, в оренді чи іншому праві користування (у разі зазначення такої інформації суб'єктом декларування). В пункті 18 Порядку зазначено, що повідомлення не пізніше ніж на третій день з дня реєстрації висновку, надсилається спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює відповідний суб'єкт декларування. Таким чином, податковий орган вважає, що при перевірці декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_3, встановлено, що відомості зазначені в декларації є недостовірними та не відповідають податковій інформації, оскільки, в розділі III пункті А декларації не відображено відомості про житловий будинок, як місце фактичного проживання, зазначене у позиції 2 розділу I декларації.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши інші докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на таке.

Згідно ст. 19 ч. 2 Конституції України "органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

Згідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", який втратив чинність на підставі Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 (але положення даного Закону щодо фінансового контролю були чинні на момент цих правовідносин, так як дані положення втратили лише чинність 01.09.2016) суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Відповідно до положень ч.9 та 10 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" перевірка достовірності зазначених у декларації відомостей здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у порядку, визначеному цим органом. Для здійснення перевірки достовірності зазначених у декларації відомостей державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, інша юридична особа публічного права протягом десяти днів з дня одержання декларації від суб'єкта декларування надсилає її копію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, під час проведення перевірки достовірності зазначених у декларації відомостей має право одержувати від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права та підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності інформацію або копії необхідних документів щодо зазначених відомостей в межах своїх повноважень. У разі встановлення за результатами передбачених цією статтею перевірок ознак правопорушення уповноважений підрозділ письмово повідомляє керівнику відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, його апарату, органу місцевого самоврядування, юридичної особи публічного права та спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції. У разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, письмово повідомляє про це спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює відповідний суб'єкт декларування. Виявлення недостовірних відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, не звільняє суб'єкта декларування від обов'язку подати декларацію з достовірними відомостями. У такому разі, декларація з достовірними відомостями підлягає оприлюдненню на заміну раніше оприлюдненої декларації у порядку, встановленому цим Законом. Подання завідомо недостовірних відомостей в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру є підставою для притягнення суб'єкта декларування до дисциплінарної, адміністративної відповідальності відповідно до закону.

Як зазначила представник позивача, одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, зокрема, у справі "Христов проти України" від 19.02.2009, заява №4465/04. Правова визначеність вимагає, щоб норми актів були зрозумілими, точними й гарантували, що ситуації та правовідносини будуть передбачуваними. Адже, інакше не можна забезпечити однакового застосування положень законів, що уможливлює необмежене їх трактування в правозастосовній практиці й неминуче призводить до сваволі. Європейський суд неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права. Що є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як державних службовців, так і окремих громадян (рішення у справах "Рябих проти Росії", заява від 2003 р., №52854/99, п.52; "Савінський проти України", заява від 28.02.2006, №6965/02, п.23).

Суд зазначає, що спеціальних норм, які б регулювали порядок і вимоги до заповнення Декларації не існує, що свідчить про правову невизначеність у даному питанні.

Згідно до п. 11 Примітки 1 до Декларації, яка є невід'ємною частиною до Закону, "поле "сума витрат (грн.) на придбання у власність/оренду чи на інше право користування" у позиціях 23-28, 35-39 і поле "усього" у позиціях 46, 48, 50, 56, 59 і 62 заповнюється, якщо разова витрата (вклад/внесок) по кожній із зазначених позицій у звітному році дорівнює або перевищує 80 тис. гривень". Інших вимог щодо заповнення позицій 23, 24, 25 розділу Декларації Закон не містить.

Як вбачається із змісту Декларації, до Розділу III "Відомості про нерухоме майно" підлягають внесенню відомості про майно, що перебуває у власності, в оренді чи іншому праві користування декларанта, витрати декларанта на придбання такого майна або на користування ним.

Таким чином, суд звертає увагу, що такі відомості мають стосуватися майна, відносно якого у декларанта існують відповідні речові права. Але, як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_3 ніяких прав на майно не має, а лише тимчасово проживає за даною адресою.

Так, право власності та право користування чужим майном, як речові права регулюються Цивільним кодексом України.

Отже, суд вважає, що наявність речового права у ОСОБА_3 має підтверджуватися відповідним правовстановлюючим документом.

Міністерством юстиції України розроблено Методичні рекомендації "Запобігання і протидія корупції в державних органах та органах місцевого самоврядування", від 16.10.2013. Метою зазначених рекомендацій є сприяння у дотриманні єдиного порядку заповнення Декларації, запобіганні помилок, а також вирішенні певних спірних питань, які можуть виникнути при заповненні та поданні декларації. Так, у розділі III у позиціях 23-28, 29-34 цих Методичних рекомендаціях вказано, що відповідно зазначаються відомості про нерухоме майно, яке перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта та членів його сім'ї внаслідок купівлі (приватизації, успадкування, дарування, міни, розподілу майна підприємств і організацій між засновниками та учасниками) із зазначенням місцезнаходження цих об'єктів (країна, адреса), їх загальної площі, вираженої в квадратних метрах, а в деяких випадках суми витрат декларанта на придбання такого майна або на користування ним (по кожній із зазначених позицій окремо). Пункт А) у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки факту розбіжностей у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік посадовою особою (органом), яка (який) проводить спеціальну перевірку, надається можливість претенденту на посаду протягом п'яти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом та/або виправити таку розбіжність.

При визначенні недостовірності поданої інформації необхідно виходити з її свідомого приховування чи перекручування.

Як встановлено судом, з боку ОСОБА_3 не було свідомого приховування чи перекручування наданої нею інформації.

Основні правила заповнення декларацій. У позиції 2 зазначаються відомості щодо місця проживання із зазначенням адреси житла на кінець звітного року.

Заповнюючи вказану позицію, слід мати на увазі, що відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місцем проживання для цілей даного Закону визнається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно зі статтею 6 вказаного Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

У розділі III зазначаються відомості про нерухоме майно, яке перебуває у власності, оренді чи на іншому праві користування суб'єкта декларування та членів його сім'ї, а також їх витрати на придбання цього майна. З метою максимально точного відображення відомостей у вказаному розділі декларації доцільно деталізувати, чи перебуває майно у власності чи в оренді або ж зазначати інше право користування. Такі відомості рекомендується зазначати у позиції "Місцезнаходження об'єкта".

Так, згідно до інших Методичних рекомендацій щодо складення, подання та оприлюднення декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік, у Розділі І «Загальні відомості» Декларації декларант відображає загальні відомості щодо себе та членів сім'ї. Зокрема: у позиції 2 - відомості щодо місця проживання декларанта із зазначенням адреси на кінець звітного періоду. Цю позицію слід заповнювати на підставі паспортних даних про реєстрацію або тимчасову реєстрацію. У разі якщо адреса місця проживання (реєстрації) декларанта змінилася (або зазнали зміни назва населеного пункту, вулиці та інші реквізити цієї позиції) і ці дані не відображено у паспорті декларанта, необхідно навести відомості щодо місця проживання декларанта станом на дату заповнення Декларації (п. 4 Примітки до Декларації). Як зазначено у чинній наразі редакції ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, де фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Однак, з 04.04.16 р. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Украї ні» буде діяти у новій редакції, а отже особи, які заповнюватимуть Декларацію після цього часу, мають враховувати певні новації. Так, за оновленою редакцією цього Закону місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у редакції, що діятиме з 04 квітня, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У Розділі ІІI «Відомості про нерухоме майно» Декларації зазначаються відомості про нерухоме майно, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта (членів сім'ї декларанта), та витрати декларанта на придбання такого майна або на користування ним у звітному році. Ці відомості зазначаються станом на дату заповнення Декларації. Зокрема: у позиціях 23 - 28 - відомості про нерухоме майно, яке перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта внаслідок купівлі (приватизації, успадкування, дарування, міни, розподілу майна підприємств і організацій між засновниками та учасниками), із зазначенням місцезнаходження цих об'єктів (країна, адреса), їх загальної площі, вираженої в квадратних метрах, а в деяких випадках - суми витрат декларанта на придбання такого майна або на користування ним (по кожній із зазначених позицій окремо). Поле «сума витрат (грн.) на придбання у власність/оренду чи на інше право користування» у позиціях 23 - 28 заповнюється, коли разова витрата по кожній із зазначених позицій саме у звітному році дорівнювала або перевищувала граничну суму, що зазначена у п. 11 Примітки до Декларації.

У статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не укладала будь-яких вказаних у розділі 3 Декларації правочинів, а тому у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи, (тобто підстави виникнення цивільних прав), про що позивач в своїх поясненнях від 22.12.2016 зазначила, а відтак, відсутні і підстави для внесення відомостей до розділу III Декларації. Таким чином і висновок податкового органу про недостовірність відомостей внесених до Декларації є хибним.

Також судом встановлено, що перевірка правильності заповнення Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_3 проводилась в листопаді-грудні 2016 року.

Перевірку було проведено відповідно до абз. 2 ч. 10 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", що безпосередньо зазначено в самому Повідомленні.(а.с.9).

Згідно ст. 12 ч. 9 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" перевірка достовірності зазначених у декларації відомостей здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у порядку, визначеному цим органом.

Згідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №236 від 21.05.2014 року, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції" від 07.04.2011 №3206-VI втратив чинність на підставі Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 №1700-VII, крім положень щодо фінансового контролю, які втрачають чинність з початком роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно до Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №2 від 10.06.2016 року "Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" дана система розпочала свою роботу щодо оприлюднення декларацій, уповноважених на виконання функцій держави, які є судді, з 01.09.2016 року.

Суд звертає увагу, що відповідно до Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №2 від 10.06.2016 року пунктом першим вказано, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 12, пункту 2 Розділу XIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про запобігання корупції" Національне агентство з питань запобігання корупції вирішило визначити, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" (далі - Закон) декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи: 1) перший етап - з 00 годин 00 хвилин 01 вересня 2016 року для таких типів декларацій (повідомлень) та суб'єктів декларування:

- щорічні декларації за 2015 рік службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище. Зазначені у цьому абзаці декларації подаються протягом 60 календарних днів з дати, визначеної у цьому абзаці;

- декларації, передбачені абзацом першим частини другої статті 45 Закону (декларації осіб, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), службових осіб, які 01 вересня 2016 року чи пізніше цієї дати припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та станом на день такого припинення займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище;

- повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування, передбачені частиною другою статті 52 Закону, службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 чи пізніше цієї дати займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище.

Таким чином, суд вважає, що оскаржуване повідомлення про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_3 №59935/10/02-03-13 від 30.12.2016 складено та направлено Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області на адресу Вінницького міського суду Вінницької області, Національного антикорупційного бюро України, Вінницької місцевої прокуратури, управління захисту економіки у Вінницькій області Національної поліції України, з перевищенням наданих обов'язків (повноважень), так як суд вважає, що з 01.09.2016 року податковий орган (відповідач) втратив свої повноваження на виконання функцій перевірки декларацій, а саме, з 01.09.2016, з моменту початку роботи системи електронних декларацій.

Пленум ВАС України у п.1 своєї постанови від 06.03.2008 № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" звернув увагу судів на те, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, КАС України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області по проведенню перевірки достовірності відомостей, зазначених у Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_3 (проживає: АДРЕСА_1) .

Визнати протиправними дії Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області щодо складення та направлення повідомлення про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_3 №59935/10/02-03-13 від 30.12.2016 Вінницькому міському суду Вінницької області, Національному антикорупційному бюро України, Вінницькій місцевій прокуратурі, управлінню захисту економіки у Вінницькій області Національної поліції України.

Скасувати повідомлення про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_3 №59935/10/02-03-13 від 30.12.2016, яке прийнято Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Стягнути з Вінницької об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області (, м. Вінниця, вул. Костянтина Василенка,21), за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, в користь ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, проживає: АДРЕСА_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 640 гривень (шістсот сорок гривень), які сплачено відповідно до квитанції №20754058, 27.01.2017р.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар