Справа № 822/1958/16
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1958/16

Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

16 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

секретар судового засідання: Ременяк С.Я.,

за участю:

представника позивача: Мастера П.В.

представника відповідача (апелянта): Ченаш І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Хмельницький цукровий завод" до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року ПАТ "Хмельницький цукровий завод" звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

25 січня 2017 року на адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх. 1501/17) від позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила колегію суддів її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надавши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивача - ПАТ "Хмельницький цукровий завод" зареєстровано як юридичну особу та включено до ЄДРПОУ за номером 003733400.

Рішенням загальних зборів ПАТ "Хмельницький цукровий завод" від 25.12.2015 діяльність товариства була припинена шляхом ліквідації та створено ліквідаційну комісію. Відповідно до витягу з ЄДРПОУ стан ПАТ "Хмельницький цукровий завод" - в стані припинення підприємницької діяльності.

Ліквідаційна процедура ПАТ "Хмельницький цукровий завод" здійснюється в порядку статей 104-105, 110-112 Цивільного кодексу України, статей 59-61 Господарського кодексу України, тобто не пов'язана з банкрутством.

04 лютого 2016 року відповідачем подана до позивача заява про визнання кредиторських вимог. З поданої відповідачем заяви вбачається, що станом на 03.02.2016 сума податкового боргу позивача складає 2681741,22 грн, в тому числі: 597,33 грн - податок на додану вартість, 2681143,89 грн - земельний податок з юридичних осіб., в тому числі розстрочений згідно рішень суду 23885041,17 грн.

19 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача з листом, у якому просив звільнити майно, описане податковим керуючим актами опису від 01.03.2013 № 23, від 03.08.2015 № 9 з податкової застави з метою погашення кредиторських вимог та на виконання вимог статей 104-105, 110-112 Цивільного кодексу України, статей 59-61 Господарського кодексу України.

Листом від 03.10.2016 №21858/10/22-25-17 ДПІ у м. Хмельницькому повідомило позивача про відсутність підстав для звільнення майна з податкової застави, посилаючись на п. 93.4 ст. 93 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з вказаною відмовою податкового органу, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведені обставини та надані належні докази щодо необхідності звільнення відповідачем всіх активів позивача з податкової застави та подання до Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяви про припинення обтяжень.

Проте колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Правовідносини стосовно погашення боргу платників податків, а саме, щодо виникнення права податкової застави регулює ст. 89 ПК України.

Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов'язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов'язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

У разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

У разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

Платник податків зобов'язаний не пізніше робочого дня, наступного за днем набуття права власності на будь-яке майно, повідомити контролюючий орган про наявність такого майна. Контролюючий орган зобов'язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання зазначеного повідомлення прийняти рішення щодо включення такого майна до акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави та балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, або відмовити платнику податків у включенні такого майна до акта опису.

У разі якщо контролюючий орган приймає рішення про включення майна до акта опису, складається відповідний акт опису, один примірник якого надсилається платнику податків з повідомленням про вручення.

До прийняття відповідного рішення контролюючим органом платник податків не має права відчужувати таке майно.

У разі порушення платником податків вимог цього пункту він несе відповідальність згідно із законом.

Якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі.

Заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою контролюючого органу.

Контролюючий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

П.3.1 Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів № 572 від 10.10.2013 року визначено, що орган доходів і зборів реєструє податкову заставу у відповідному державному реєстрі обтяжень.

Положенями ст. 93 ПК України визначено, що майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

За приписами п. 97.1 та 97.2 ст. 97 ПК України під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрація у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства. У разі якщо власник або уповноважений ним орган приймає рішення про ліквідацію платника податків, не пов'язану з банкрутством, майно зазначеного платника податків використовується у черговості, визначеній відповідно до законів України.

Відповідно до пп. 97.4.1 п. 97.4 ст. 97 ПК України особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, стосовно платника податків, який ліквідується, є ліквідаційна комісія або інший орган, що проводить ліквідацію згідно із законодавством України.

Аналізуючи викладені вище правові норми, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблені помилкові висновки щодо колізії між нормами п. 97.2 ст. 97 та п. 95.1 ст. 95 ПК України, а відтак щодо необхідності усунення перешкод у розпорядженні майном платника податків, що ліквідується, у вигляді зняття податкової застави та зазначає наступне.

За змістом ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

Положенями п. 1 ст. 112 ЦК України встановлено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

В той же час, ст. 97 ПК України не містить імперативних норм щодо втрати чинності будь-яких обтяжень чи обмежень на розпорядження майном (коштами), з дня початку ліквідації платника податків, в тому числі щодо втрати чинності обтяжень на майно, що знаходиться в податковій заставі.

Більше того, колегія суддів зазначає, що вимоги кредиторів, забезпечені заставою, задовольняються у першу чергу, у зв'язку із чим хибним є також висновок суду першої інстанції щодо порушення черговості задоволення вимог кредиторів у разі чинності податкової застави.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що ліквідатор ПАТ "Хмельницький цукровий задов" Мензаренко Ю.М. не позбавлений права використовувати майно товариства в порядку черговості погашення вимог кредиторів, оскільки згідно з абз. 2 п. 92.1 ст. 92 ПК України платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою органу доходів і зборів, а також у разі якщо орган доходів і зборів впродовж десяти днів з дня отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді про надання (ненадання) згоди.

Також судова колегія вважає обґрунтованими доводи апелянта, що ст. 93 ПК України встановлює вечерпний перелік підстав для звільнення майна платника податків з-під податкової застави, відповідно до якої відсутня така підстава для припинення податкової застави як прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про ліквідацію платника податків, не пов'язаної з банкрутством.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в оскаржуваному рішені не надано належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, а також невірно застосувано норми матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічне акціонерне товариство "Хмельницький цукровий завод" до Державна податкова інспекція у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволені адміністративного позову публічного акціонерного товариства "Хмельницький цукровий завод" до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 лютого 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.