Справа № 824/19/16-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/19/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дембіцького П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Чернівецької області про скасування наказу, поновлення на роботі і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила: визнати протиправним рішення комісії прокуратури Чернівецької області по встановленню переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників від 18.07.2015 року в частині визначення її, як особи, яка підлягає попередженню про наступне вивільнення, у зв'язку із скороченням штату працівників органів прокуратури та скасувати його в цій частині; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області № 1316-к від 18.12.2015 року про звільнення її з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян і держави в суді та органів прокуратури Чернівецької області у зв'язку з скороченням кількості прокурорів органів прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1. ч. 2 ст. 40 КЗпП України); зобов'язати прокуратуру Чернівецької області поновити її з 19.12.2015 року на посаді рівнозначній , яку займала до звільнення (прокурор відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді та органів прокуратури Чернівецької області); зобов'язати прокуратуру Чернівецької області провести нарахування на її користь та виплатити їй середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; передбачити негайне виконання постанови суду.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що наказом прокурора Чернівецької області № 1316-к від 18.12.2015 року її звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян і держави в суді та органів прокуратури Чернівецької області у зв'язку з скороченням кількості прокурорів органів прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1. ч. 2 ст. 40 КЗпП України). Таке рішення позивач вважає прийнятим із порушенням вимог чинного законодавства та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що згідно п.1 наказу Генерального прокурора України № 60-Ш від 15.07.2015 року у структурі та штатному розписі Прокуратури Чернівецької області ліквідовані окремі управління та відділи в т.ч. і управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді. Фактично була змінена тільки назва відділу, при цьому всі функції покладені на нього залишені тими ж самими.

Комісією по встановленню переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників прокуратури Чернівецької області, яка мала б провести порівняльний аналіз продуктивності та кваліфікації праці всіх працівників, 18.07.2015 року було прийнято рішення попередити ОСОБА_1 про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату працівників. При цьому, зазначеною комісією не взято до уваги обставини, які свідчать про переважне право позивача щодо залишення на роботі.

24.07.2015 року прокурором Чернівецької області підписано попередження про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (п.1 ч.І ст.40 КЗпП України). У зазначеному попередженні повідомлено, що враховуючи суттєве скорочення чисельності працівників органів прокуратури Чернівецької області, на теперішній час (тобто станом на 24.07.2015 року) вакантні посади, які могли б бути їй запропоновані, відсутні.

Також, позивач вказує на те, що масове переведення (прийняття) осіб у новостворені відділи прокуратури області відбулося саме 24.07.2015 року. Однак, цього числа позивачу будь-якої посади не було запропоновано, а фактично ознайомлено з попередженням про наступне звільнення лише 20.08.2015 року. Одночасно з попередженням про наступне звільнення її не було ознайомлено з наявними вакантними посадами, та не були запропоновані вільні робочі місця, що є грубим порушенням вимог частини 3 статті 49-2 КЗпП України, якою передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

У період з 24.07.2015 року по день звільнення відповідачем фактично запропоновано їй лише одну тимчасову посаду - спеціаліста 1 категорії прокуратури Путильського району, яка не відповідає її кваліфікації. Дана посада була запропонована позивачу лише 05.10.2015 року, тобто з плином двох місяців з моменту попередження про звільнення.

Водночас посади, які утворені відповідно до наказу Генерального прокурора України №60-ш від 15.07.2015 року та інші вакантні посади відповідно до структури та штатного розпису прокуратури Чернівецької області, позивачу не пропонувалися.

Таким чином, позивач вважає, що її звільнення з посади є безпідставним та ґрунтується на невірному застосуванні норм чинного законодавства, що свідчить про його незаконність.

У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що наказом Генерального прокурора України від 15.07.2015 року № 60-ш у структурі та штатному розписі органів прокуратури Чернівецької області ліквідовано окремі структурні підрозділи та працівників цих підрозділів чисельністю 78 одиниць зараховано до резерву Генеральної прокуратури України. Зазначеним наказом ліквідовано управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді та інші структурні підрозділи.

Одночасно, у структурі прокуратури області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України утворено управління представництва інтересів громадян та держави в суді, зокрема, відділ організації позовної роботи, відділ забезпечення представництва в судах, відділ представництва при виконанні судових рішень та інші структурні підрозділи.

Законодавчо визначені зміни в організації виробництва і праці органу прокуратури, скорочення посад апарату прокуратури області, зумовили застосування керівником прокуратури області процедури скорочення працівників.

На виконання вищезазначеного наказу Генерального прокурора України, для визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників, прокурором Чернівецької області наказом № 657-к від 16.07.2015 року утворено відповідну комісію.

За результатами роботи комісії складено відповідний протокол засідання комісії від 18.07.2015 року, яким визначено перелік працівників, яким запропоновано посади в прокуратурі області. Також протоколом визначено працівників, яким такі посади не запропоновано, та вирішено попередити їх про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату працівників.

20.08.2015 року ОСОБА_1 письмово попереджено про можливе наступне звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

07.10.2015 року позивачу запропоновано вакантну посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району на період з 05 жовтня до 14 грудня 2015 року відповідно до наказу Генерального прокурора України № 96-ш у зв'язку з припиненням діяльності міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, від зайняття якої вона 07.10.2015 року відмовилась.

На день попередження про наступне звільнення посада позивачці не пропонувалась у зв'язку з відсутністю вакансій.

Відповідно до статті 11 підпункту 4 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» наказом прокурора Чернівецької області № 1316-к від 18.12.2015 року ОСОБА_1 з 18.12.2015 року звільнена із займаної посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Відповідач та його представник адміністративного позову не визнали, подали заперечення в якому зазначили, що вважають безпідставними та необґрунтованими твердження позивача щодо незаконності звільнення, посилаючись на те, що звільнення позивача у зв'язку з реорганізацією прокурора Чернівецької області відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України було проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову, надала пояснення, просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю. Сторони надали суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно вимог частини 4 статті 128 КАС України вбачається, що у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 6 статті 128 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. ст. 122, 128 КАС України, суд вважає, що подання особами, які беруть участь у справі клопотання про розгляду справи без їхньої участі не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, яка народилась 28 лютого 1976 року, в період із 19.03.2002 року по 28.12.2015 року працювала в органах прокуратури Чернівецької області на різних посадах. Присягу працівника прокуратури прийняла 03.02.2011 року. (а.с. 117, т. 1).

Наказом прокурора Чернівецької області № 10-к від 14.01.2015 року молодшого радника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області з посадовим окладом згідно штатного розпису. За високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи встановлено надбавку до посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років у розмірі 70 відсотків. (а.с. 15,176 т.1).

20 серпня 2015 року прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області молодшого радника юстиції ОСОБА_1 відповідно до статті 49-2 КЗпП України попереджено про звільнення з займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. (а.с. 177 т. 1).

Листом прокуратури області від 05.10.2015 р. ОСОБА_1 попереджена про звільнення із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці з урахування вимог частини 1 статті 49-2 КЗпП України, пункту 1 статті 40 КЗпП України з яким ознайомлена 07 жовтня 2015 року та запропоновано вакантну посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району на період з 05 жовтня до 14 грудня 2015 року. (а.с. 178 т. 1).

Наказом прокурора Чернівецької області № 1316-к від 18 грудня 2016 року "Про звільнення" звільнено молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області з 18 грудня 2015 року у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). (а.с. 179 т.1).

Позивач, вважаючи вказаний наказ про своє звільнення протиправним, звернувся до суду з вказаним позовом.

Судом, з метою з'ясування обставин справи, зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування спірного рішення. З урахуванням матеріалів справи, розгляд справи відкладався, а також у справі оголошувалася перерва, розгляд справи зупинявся у зв'язку з необхідністю витребування письмових доказів на підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. ч. 4,5 ст. 11 КАС України зобов'язував позивача, відповідача надати суду письмові докази, які б вказували на підстави прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи.

Частиною 1 статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, судом у порядку п. 4-5 ст. 11, ст. ст.69, 71 КАС України витребувано у відповідача матеріали, які стали підставою (реорганізації) прокуратури Чернівецької області.

З урахуванням пояснень сторін, досліджень письмових доказів, судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, а саме трудовою книжкою серії БТ ІІ № 6286022 про те, що ОСОБА_1, яка народилась 28 лютого 1976 року, в період із 19.03.2002 року по 18 грудня 2015 року працювала в органах прокуратури Чернівецької області на різних посадах зокрема: помічником прокурора, старшим помічником прокурора Сторожинецького району, з 01 жовтня 2012 року на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури м. Чернівці. Відповідно до рекомендації від 23.04.2013 року та наказу прокурора Чернівецької області № 231-к від 23 квітня 2013 року молодшого радника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Чернівецької області. Наказом прокурора Чернівецької області № 10-к від 14.01.2015 року молодшого радника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області.

Відповідно до рішення колегії прокуратури Чернівецької області від 17 лютого 2015 року ОСОБА_1 прокурор відділу представництва інтересів громадян і держави в судах зарахована до кадрового резерву для висунення (заміщення) на посаду начальника організаційно-методичного відділу управління представництва інтересів громадян та держави в суді прокуратури області. Із матеріалів особової справи видно, що ОСОБА_1 за період роботи характеризувалась позитивно, на утриманні має малолітнього сина. (а.с. 88-91, 212 т. 2).

Крім того, встановлено, що Наказом Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 року, у зв'язку із набранням чинності з 15.07.2015 року Закону України від 14.10.2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області наступні управління та відділи зокрема: управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні; управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді; відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях; відділ нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту; відділ захисту прав і свобод дітей; відділ організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді; відділ нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян; організаційно-контрольний відділ; відділ статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Їх загальну штатну чисельність 78 одиниць вказаним наказом зараховано до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

У пункті 2 вказаного Наказу зазначено, зокрема скорочено у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області наступні посади, а саме: старший прокурор прокуратури області з питань доступу до публічної інформації; старший прокурор прокуратури області з правового забезпечення; старший прокурор прокуратури області з міжнародно-правових доручень; старший прокурор прокуратури області з питань розгляду листів та прийому громадян; старший прокурор відділу роботи з кадрами; старший слідчий слідчого відділу; прес-секретар (на правах провідного спеціаліста); головний спеціаліст відділу інформатизації; спеціаліст II категорії секретаріату; архіваріус секретаріату; заступник начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку; головний спеціаліст відділу фінансування та бухгалтерського обліку; водій відділу матеріально-технічного забезпечення (а.с.21, 45 т. 1).

Із змісту вказаного наказу видно, що скорочення посади прокурора відділу представництва інтересів громадян та держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області, не проводилось.

Наказом Генерального прокурора України № 64-ш від 15.07.2015 року відповідно до Закону України від 14.10.2014 року №1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015 року з урахуванням вимог ст. ст. 9, 10, 15 цього Закону наказано скоротити у штатних розписах усіх регіональних прокуратур посади старших прокурорів відділів, замість яких встановити у тих же структурних підрозділах прокуратур таку ж кількість посад прокурорів відділів (а.с. 166 т. 2).

Із змісту вказаного наказу видно, що наказано встановити у тих же структурних підрозділах прокуратур таку ж кількість посад прокурорів відділів, тобто скорочення посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області, не відбулося.

Наказом прокурора Чернівецької області № 658-к від 17 липня 2015 року з урахуванням набрання чинності з 15 липня 2015 року Закону України від 14.10.2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" та на виконання вимог Наказу Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 року, Наказу Генерального прокурора України № 64-ш від 15.07.2015 року скорочено у структурі та штатному розписі апарату прокуратури Чернівецької області наступні посади, а саме посади : старшого прокурора прокуратури області з питань доступу до публічної інформації; старшого прокурора прокуратури області з правового забезпечення; старшого прокурора прокуратури області з питань розгляду листів та прийому громадян; старшого прокурора прокуратури області з міжнародно-правових доручень; старшого прокурора відділу роботи з кадрами; старшого слідчого слідчого відділу; прес-секретаря; головного спеціаліста відділу інформатизації; спеціаліста II категорії секретаріату; архіваріус секретаріату; заступника начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку; головного спеціаліста відділу фінансування та бухгалтерського обліку; водій відділу матеріально-технічного забезпечення. (а.с. 241,243-244 т. 2.).

На виконання наказу Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 р., наказу Генерального прокурора України № 64-ш від 15.07.2015 року з метою об'єктивного та неупередженого вирішення питання про переважне право на залишення на роботі при звільненні працівників, наказом прокурора Чернівецької області № 657-к від 16.07.2015 року утворено відповідну комісію. (т.2 а.с.4).

18.07.2015 року на засіданні вказаної комісії, при обговоренні питання визначення переважного права на залишення на роботі працівників органів прокуратури області, які підлягаю наступному вивільненню у зв'язку із скороченням штату працівників, вирішено зважаючи на неможливість переведення на даний час на будь-яку іншу посаду попередити ОСОБА_1 про наступне вивільнення у зв'язку з скороченням штату працівників. Зазначене підтверджується протоколом засідання комісії, додатком до протоколу засідання комісії. (т. 1 а.с. 49-57, т. 2 а.с. 16-37).

Із змісту Додатку до протоколу засідання комісії видно, що за № 64 значиться ОСОБА_1, яка в органах прокуратури з березня 2002 року, стаж роботи якої становить 13 років. (а.с.26 т. 2).

Крім цього, у даному списку зазначений 21 працівник прокуратури Чернівецької області, стаж роботи, яких в органах прокуратури не перевищує п'яти років, зокрема 7 працівників прокуратури з 2010 року, 6 працівників прокуратури з 2011 року, 7 працівників прокуратури з 2012 року, 1 працівник із 2013 року. (а.с. 16-37 т. 2).

Дослідженням протоколу засідання комісії від 18 липня 2015 року по встановленню переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників прокуратури Чернівецької області встановлено, що у вказаному протоколі значиться молодший радник юстиції ОСОБА_1 1976 р.н., яка перебуває на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді. Комісія вирішила, зважаючи на неможливість переведення на даний час на будь-яку іншу посаду, попередити ОСОБА_1 про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату працівників.

Однак у вказаному проколі відсутні посилання на підстави, обґрунтування та причини щодо неможливості переведення ОСОБА_1 на будь-яку іншу посаду у зв'язку із скороченням штатів. (а.с.56, 49-57 т. 1).

Із змісту попередження видно, що 20 серпня 2015 року прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді та органів прокуратури області молодшого радника юстиції ОСОБА_1 відповідно до статті 49-2 КЗпП України попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. (а.с. 177 т. 1).

Із змісту листа прокуратури області № 11/вн15 видно, що 07 жовтня 2015 року ОСОБА_1 попереджена про звільнення із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, з урахування вимог ч. 1 статті 49-2 КЗпП України, п. 1 статті 40 КЗпП України та їй запропоновано вакантну посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району на період з 05 жовтня до 14 грудня 2015 року. (а.с. 178 т. 1).

Наказом прокурора Чернівецької області № 1316-к від 18 грудня 2016 року молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області з 18 грудня 2015 року у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). (т.1 а.с. 179).

Дослідженням типового штатного розпису прокуратури Чернівецької області станом 01.02.2015 року, затвердженого першим заступником Генерального прокурора України встановлено наявність посад прокурорів відділів структурних підрозділів, на які були призначені працівники зі стажем роботи в органах прокуратури області від 2 до 5 років, тобто 22 працівники. (т.2 а.с.5-9).

Дослідженням типового штатного розпису прокуратури Чернівецької області № 18-23952-16 від 23.02.2016 року, затвердженого першим заступником Генерального прокурора України, встановлено збереження посад прокурорів відділів структурних підрозділів, а також управління представництва захисту інтересів громадян і держави в суді на які були призначені працівники зі стажем роботи від 2 до 5 років. (т.2 а.с.5-9).

З урахуванням аналізу «Положення про управління представництва інтересів громадян та держави в суді прокуратури області», затвердженого наказом № 187 від 29.10.2015 року, штатного розпису за 2015 рік, штатного розпису № 18-23952-16 від 23.02.2016 року видно, що були збережені основні завдання, функції та напрями діяльності ліквідованого та утвореного управління представництва інтересів громадян та держави в суді. (а.с. 45, 68-85).

Із змісту наказів Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 року, № 64-ш від 15.07.2015 року, прокурора Чернівецької області № 658-к від 17 липня 2015 року вбачається, що зберігається така ж кількість посад прокурорів відділів, тобто скорочення посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області станом на 18.07.2015 року, 24.07.2015 року, 05.10.2015 року, не відбулося. (а.с. 45-48 т. 1, а.с. 166, 241-244 т. 2 )

Аналізуючи структуру та штатний розпис Прокуратури Чернівецької області, суд приходить до висновку, що зміни в організації виробництва і праці мали місце, однак реорганізації, ліквідації, скорочення чисельності та штату працівників, зокрема посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді станом на 18.07.2015 року, 24.07.2015 року, 05.10.2015 року у прокуратурі Чернівецької області, не відбулося.

Водночас, посада - це визначена структурою і штатним розкладом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

При цьому, слід зазначити, що згідно наказів Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 року, № 64-ш від 15.07.2015 року, прокурора Чернівецької області № 658-к від 17 липня 2015 року передбачено збереження посад прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді та інших, станом на 18.07.2015 року, 24.07.2015 року, 05.10.2015 року.

Тобто, відділи збереглися, збереглися посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян і держави у суді та інші.

З матеріалів справи видно, що не відбулася ліквідація посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян і держави у суді, яку займала позивач, що підтверджується вищевказаними наказами. Вказані обставини свідчать лише про зміну внутрішньої структури юридичної особи, а не її реорганізацію. Тобто реорганізації, (ліквідації) скорочення, ліквідації відділів, посад, чисельності працівників, відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян і держави у суді, не відбулося.

З урахуванням аналізу наказів Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 року, № 64-ш від 15.07.2015 року видно, що наказано скоротити у штатних розписах усіх регіональних прокуратур посади старших прокурорів відділів, замість яких встановити у тих же структурних підрозділах прокуратур таку ж кількість посад прокурорів відділів із збереженням їх основних завдань, функцій та напрямків діяльності.

З цього приводу суд зазначає, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників перевага в залишенні на роботі надається тим, хто має більше (за своєю посадою чи професією) переваг, визначених частиною 2 статті 42 КЗпП України.

Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити, що при ліквідації державної установи публічного права на іншу державну установу, якій передані функції ліквідованої установи, яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов'язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи та відшкодування усіх витрат, пов'язаних з незаконним звільненням працівника.

З урахуванням розгляду матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Стосовно визнання протиправним та скасування наказу прокурора Чернівецької області № 1316-К від 18 грудня 2015 року про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області у зв'язку з скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) прокурор звільняється з посади в тому числі, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно статті 60 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Відповідно до пункту 5-1 пункту 4 Перехідних положень Закону № 1697-VII прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону (які набирають чинності 17.04.2016 р.).

Оскільки норми спеціального закону (Закон № 1697-VII) не регулюють процедуру розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд застосовує у спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями пункту 4 частини 1 статті 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною 4 статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Крім того, наведені вище положення частини 4 статті 36 КЗпП України встановлюють, що звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 зазначеного Кодексу можливе у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пункту 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини 1 статті 40, частини 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2013 року. (справа№ 21-319а13).

Проте, зазначене зобов'язання прокуратура Чернівецької області не виконала, і відповідно трудові гарантії позивача, як працівника порушені. Зокрема, розглядаючи вказаний спір судом встановлено, що 20.08.2015 року відповідач персонально попередив позивача про заплановане вивільнення з займаної посади. Разом з тим, відповідач одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не запропонував позивачу жодної наявної вакантної посади, яку він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Надалі, 07 жовтня 2015 року відповідачем запропоновано позивачу вакантну посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району. Проте, як вказувала в судовому засіданні позивач, оскільки запропонована вакантна посада не була рівнозначною посадою, яка б відповідала її рівню кваліфікації та продуктивності праці, вона від неї відмовилась. Інші вакантні посади відповідач не пропонував позивачу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач звільнив позивача без дотримання вимог статті 40 та статті 49-2 КЗпП України.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до відомостей особової справи, трудової книжки серії БТ № 6286022, позивач 03.02.2011 року прийняла присягу працівника прокуратури, характеризується позитивно, неодноразово оголошувались подяки, відповідно до рішення колегії прокуратури Чернівецької області від 17 лютого 2015 року ОСОБА_1 прокурор відділу представництва інтересів громадян і держави в судах, зарахована до кадрового резерву для висунення (заміщення) на посаду начальника організаційно-методичного відділу управління представництва інтересів громадян та держави в суді прокуратури області. Також, позивач періодично проходила курси підвищення кваліфікації, що підтверджується відповідними свідоцтвами (т.1 а.с. 16, 117, 146-176, 180-209).

З урахуванням досліджених письмових доказів, судом також встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не враховано вимоги ст. 42 КЗпП України щодо його переважного права залишення на роботі, оскільки позивач в органах прокуратури працював із 19.03.2002 року, професійний галузевий стаж на день звільнення складав 13 років. Про належний та високий фаховий рівень позивача також свідчать неодноразове заохочення прокурором області, успішне проходження атестацій.

Частиною 1 статті 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Пунктом 2 частини 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, в т. ч.: особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 виховує неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 3 а.с. 48).

Таким чином, ОСОБА_1 володіла переважним правом на залишення на роботі, проте всупереч вимог пункту 2 частини 2 статті 40 КЗпП України, відповідачем не врахована така підстава.

Зважаючи на наведені вище норми права та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, а тому оскаржуваний наказ прокурора Чернівецької області №1316-к від 18 грудня 2015 року про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді органів прокуратури Чернівецької області з 18 грудня 2015 року у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) винесено протиправно, без врахування всіх обставин, що мають значення для його винесення, з порушенням вимог трудового законодавства, тому підлягає скасуванню.

Стосовно дотримання відповідачем вимог ст.ст. 40 та 49-2 КЗпП України суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з вимог частини 1 статті 40, частини 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України, суд приходить до висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 01.10.2013 року, справа № 21-319а13.

У частині 1 статті 244-2 КАС України зазначено, що Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Однак, відповідач - прокуратура Чернівецької області зазначені зобов'язання не виконала і відповідно порушила трудові гарантії позивача, як працівника.

Зокрема, у ході розгляду справи судом встановлено, що 20 серпня 2015 року прокуратурою Чернівецької області попереджено позивача про заплановане вивільнення із займаної посади. Однак, відповідач одночасно з попередженням про звільнення з підстав передбачених пункту 1 статті 40, пунктів 2, 3 статті 49-2 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не врахував право позивача про його переважне право залишення на роботі та не запропонував позивачу жодної наявної вакантної посади, яку він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації. ( т. 1 а.с. 177).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач звільнив позивача без дотримання вимог ст. ст. 40 та 49 КЗпП України.

З урахуванням письмових доказів, судом також встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не враховано вимоги ст. 42 КЗпП України щодо його переважного права залишення на роботі, оскільки ОСОБА_1 за період проходження служби в органах прокуратури характеризується позитивно, постійно займалась підвищенням свого професійного рівня, зарахована до резерву на зайняття посади начальника відділу. Тобто, позивач, мав переважне право на залишення на роботі та претендувати на зайняття вакантної посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах, а також і інших запропонованих посад.

Враховуючи зазначені вище норми Законів та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, а оскаржуваний наказ № 1316-к від 18 грудня 2015 року винесено з порушенням вимог трудового законодавства, а тому наказ підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України передбачено, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 19 постанови від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", дія трудового договору працівника продовжується у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що встановлена законодавством можливість ліквідації (реорганізації) державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідовується (реорганізовується), не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої (реорганізованої) установи.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 27.05.2014 року у справі № 21-108а14 та від 28.10.2014 року у справі № 21-484а14.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд також враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 21.05.2014 року у справі № 6-33цс14, відповідно до яких закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями про обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині 1 статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Оскільки звільнення позивача з раніше займаної посади відбулося з порушенням установленого законом порядку, тому позовна вимога щодо його поновлення на рівнозначній посаді, яку займала до звільнення, не підлягає задоволенню.

Проте, суд вважає за необхідне застосувати у спірних правовідносинах вимоги частини 2 статті 11 КАС України, відповідно до яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є поновлення його на раніше займаній посаді - прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області.

Згідно із п.п. 2 та 3 частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України та частини 1 статті 76 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно.

Враховуючи висновок суду про протиправність наказу прокурора Чернівецької області № 1316-К від 18 грудня 2015 року про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, та беручи до уваги вимоги статті 256 КАС України, статті 235 КЗпП України, статті 76 Закону України "Про виконавче провадження", позивача необхідно поновити на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області з 19 грудня 2015 року, допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення комісії прокуратури Чернівецької області по встановленню переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників від 18.07.2015 року в частині визначення ОСОБА_1, як особи, яка підлягає попередженню про наступне вивільнення, у зв'язку із скороченням штату працівників органів прокуратури, суд зазначає наступне.

Наказом прокурора Чернівецької області № 657-к від 16.07.2015 року утворено вищевказану комісію на засіданні якої обговорювалось питання визначення переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі при вивільненні працівників. За наслідками обговорення, комісія вирішила зважаючи на неможливість переведення на даний час на будь-яку іншу посаду попередити ОСОБА_1 про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату працівників.

Таким чином, рішення комісії не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, а тому висновки комісії не можуть бути предметом спору.

Оскаржуване рішення є носієм доказової інформації, яка враховувалась при винесенні наказу про звільнення позивача, а тому оцінка такого рішення, в тому числі й оцінка дій службових осіб щодо його винесення, надана судом при вирішенні спору щодо оскарження наказу про звільнення позивача, прийнятого з урахуванням такого рішення.

Враховуючи вищезазначені обставини, з цього приводу суд зазначає, що в частині визнання протиправним рішення комісії прокуратури Чернівецької області по встановленню переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників від 18.07.2015 року в частині визначення ОСОБА_1, як особи, яка підлягає попередженню про наступне вивільнення, у зв'язку із скороченням штату працівників органів прокуратури, задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо стягнення з прокуратури Чернівецької області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 19 грудня 2015 року суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до довідки від 12.01.2017 року №18/13 вих-17, виданої прокуратурою Чернівецької області, нарахована сума середньоденної заробітної плати станом на 18 грудня 2015 року становила 316,02 грн. (т.3, а.с.51).

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №110 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Як вбачається із оскаржуваного наказу про звільнення та трудової книжки, останнім робочим днем позивача є 18 грудня 2015 року. Відтак, кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача становить 294 робочих дня, в т.ч: грудень 2015 р. - 9 днів, 2016 рік -251 день, січень 2017 р. - 20 днів, лютий 2017 р.- 14 днів.

Також, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1, перебувала на обліку в Сторожинецькому РЦЗ та отримала допомогу по безробіттю у сумі 44343,72 грн.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 32 постанови від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), яку працівник мав в цей час.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 19 грудня 2015 року по 20.02.2017 року в сумі 92 909,88 грн. (316,02 грн. х 294 робочі дні) з урахуванням отриманої допомоги по безробіттю.

Зважаючи на аналіз положень пункту 2 частини 1 статті 256 КАС України, суд присуджує до негайного виконання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як визначено частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийнятого рішення стосовно звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді.

Частина 1 статті 94 КАС України визначає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки, згідно статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач був звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 94 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 43 та 129 Конституції України, ст. ст. 69, 71, 94, 122, 128, 158, 160 - 163 та 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області № 1316-к від 18 грудня 2015 року про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області з 18 грудня 2015 року у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

3. Поновити молодшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області.

4. Стягнути з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період із 19.12.2015 року по 20.02.2017 року в сумі 92909,88 грн. із вирахуванням сум виплачених, як допомоги по безробіттю.

5. Постанова в частині поновлення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

6. В решті позовних вимог відмовити.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови. Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький