Справа № 826/26978/15
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, третя особа: Прокуратура Київської області про визнання протиправними дій, стягнення коштів, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, третя особа: Прокуратура Київської області, в якому просив суд:

визнати протиправними дії щодо незаконного зволікання відносно переведення згідно наказу №36 від 21.03.2014 року на відповідну посаду в органи прокуратури України позивача, а також відновлення особової справи працівника Прокуратури України;

стягнути середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з березня 2014 року по липень 2015 року включно у розмірі 76 959,25гр.;

зобов'язати компетентні органи кадрового забезпечення здійснити відповідний запис у трудовій книжці про поновлення на роботі в органах прокуратури України та зарахувати час вимушеного прогулу до загального трудового стажу, зробити дублікат трудової книжки, в якій вести відповідний запис про переведення на посаду співробітника прокуратури Київської області не перериваючи загальний трудовий стаж.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із даною постановою, Позивачем, ОСОБА_2, було подано апеляційну скаргу.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та не в повній мірі з'ясовано обставини справи, оскільки, за твердженнями скаржника відповідно до Наказу № 36 від 21.03.2014 року Генеральної Прокуратури України (далі Наказ) щодо порядку прийняття, звільнення (переміщення) та переведення прокурорів, слідчих прокуратури та інших спеціалістів прокуратури АР Крим обов'язок організувати звільнення, прийняття працівників прокуратури Автономної республіки Крим, міста Севастополя та прокуратури Кримського регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері або їх переведення на посади в інші регіони України в максимально стислі строки , з урахуванням побажання працівника, наявності вакантних посад і житла у відповідному регіоні, був покладений саме на головне управління кадрового забезпечення Генеральної прокуратури України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, ознайомившись із наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що позивач бажав бути переведеним та проходити подальшу службу в органах прокуратури України на прокурорсько-слідчих посадах прокуратури Київської області, а не апарату Генеральної прокуратури України, тому, на думку суду, заявлені позивачем вимоги не можуть бути задоволені, оскільки відповідні дії щодо подальшого переведення Позивача на посаду повинні були бути здійснені обласною прокуратурою.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 (далі - Позивач) , почав роботу в органах Прокуратури України з 10 серпня 2010 року на посаді помічника Джанкойського міжрайонного прокурора.

З 27 квітня 2011 року наказом прокурора Криму переведений на посаду помічника прокурора м. Алушта.

З 17 травня 2013 року по 05 жовтня 2013 року працював старшим слідчим прокуратури м. Алушта.

З 05 жовтня 2013 року був призначений на посаду старшого прокурора прокуратури міста Алушти.

02 квітня 2014 року Позивач, відповідно до Наказу № 36 від 21.03.2014 року Генеральної Прокуратури України (далі Наказ) щодо порядку прийняття, звільнення (переміщення) та переведення прокурорів, слідчих прокуратури та інших спеціалістів прокуратури АР подав рапорт виконувачу обов'язків Генерального прокурора України О. Махніцькому, в якому просив звільнити його з посади старшого прокурора прокуратури м. Алушта АРК у зв'язку з неможливістю виконання своїх службових обов'язків через окупацію території Кримського півострова збройними силами Російської Федерації, та призначити його на відповідну посаду до органів Генеральної прокуратури України, що було передбачено пунктом 4.1 .Наказу №36.

Крім того у відповідному рапорті ОСОБА_2 зазначив, що у зв'язку з тим, що він забезпечений житлом у м. Київ, у разі можливості, призначити його на посаду до Прокуратури відповідного регіону.

Наказом прокурора Київської області №1817к від 19.08.2015 року ОСОБА_2 призначено на посаду виконувача обов'язки прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області.

Встановивши обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції переходить до визначення правового регулювання спірних правовідносин та оцінки доказів.

Виконувачем обов'язки Генерального прокурора України 21 березня 2014 року прийнято наказ №36 «Про тимчасовий порядок прийняття, переміщення та звільнення прокурорів, слідчих прокуратури та інших спеціалістів прокуратури Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та прокуратури Кримського регіону з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері» (далі - Наказ), яким встановлено порядок прийняття, переміщення та звільнення працівників із займаних посад.

Зокрема, п.3,4 Наказу визначено, що рапорти (заяви) прокурорів які обіймають посади, що не відносяться до номенклатури Генерального прокурора України, а також слідчих прокуратури та інших спеціалістів прокуратур Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та прокуратури Кримського регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, щодо звільнення (переміщення) у випадках згідно з пунктом 2 цього Наказу подавати на ім'я виконувача обов'язки Генерального прокурора України до Головного управління кадрового забезпечення Генеральної прокуратури України.

При цьому на Головне управління кадрового забезпечення покладено обов'язок організовувати звільнення, прийняття вказаних працівників у максимально стислі строки, з урахуванням побажання працівника, досвіду та стажу його роботи, наявності вакантних посад і житла у відповідному регіоні та, за необхідності, вжити заходів щодо відновлення трудових книжок та особових справ працівників.

Відповідно до ч.1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

У роз'ясненні Верховного Суду України в п.19 постанови Пленуму від б листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді трудових спорів, відповідно статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Водночас, колегія суддів зауважує, що Позивач у своєму рапорті писав, що у зв'язку з неможливістю виконання своїх службових обов'язків через окупацію території Кримського півострову збройними силами Російської Федерації, просить призначити його на відповідну посаду до органів Генеральної прокуратури України, що було передбачено пунктом 4.1.Наказу № 36 від 21.03.2014 року Генеральної Прокуратури України (далі Наказ) щодо порядку прийняття, звільнення (переміщення) та переведення прокурорів, слідчих прокуратури та інших спеціалістів прокуратури АР Крим. Також у відповідному рапорті, зазначав, що у зв'язку з тим, що він забезпечений житлом у м. Києві, у разі можливості, призначити його на посаду до Прокуратури відповідного регіону.

В матеріалах справи міститься надана відділом кадрів Прокуратури Київської області відповідь, згідно якої в період з квітня 2014 року по вересень 2014 року в органи Прокуратури Київської області згідно Наказу №36 було прийнято на роботу 11 осіб.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ч.1 ст.40, ч.1,3 ст.49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник працював.

Також, прокуратурою Київської області надано переліки вакантних посад у Прокуратурі Київської області з 31 березня 2014 року по 29 травня 2015 року, з яких вбачається, що в штаті прокуратури були вакантні посади, які могли бути запропоновані Позивачеві, однак і з матеріалів справи, і з пояснень сторін вбачається, що Третя особа не повідомляли ОСОБА_2 про можливість зайняття відповідної посади.

Крім того, відносно ОСОБА_2 була проведена перевірка відповідно до Закону України «Про очищення влади», проте з матеріалів перевірки вбачається, що вона була проведена на відповідні запити прокуратури Київської області, а не Генеральної прокуратури України.

В даному випадку, колегія суддів зауважує, що позивач бажав бути переведеним та проходити подальшу службу в органах прокуратури України на прокурорсько-слідчих посадах прокуратури Київської області, а не апарату Генеральної прокуратури України.

Крім того, ще в адміністративному позові Позивач зазначав про те, що рапорт про переведення його з Прокуратури АРК було написано в кабінеті співробітника відділу кадрів Генеральної Прокуратури України Трубникової А.В. Після чого Трубникова А.В. зазначила, що питання працевлаштування Позивача відноситься до компетенції Прокуратури Київської області та в його присутності повідомила про це по телефону ОСОБА_5, яка на той момент займала посаду Начальника відділу кадрів Прокуратури Київської області, також в трудовій книжці ОСОБА_2 працівником Генеральної прокуратури було здійснено відповідний запис 02.04.2014 року.

Питання призначення на посади прокурорів і слідчих органів прокуратури області, крім тих працівників, яких призначає Генеральний прокурор України, відповідно до статті 16 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, відносились до виключної компетенції прокурорів областей.

Як встановлено з пояснень позивача та матеріалів справи фактично ним оскаржується протиправність дій посадових осіб прокуратури Київської області, які полягали у зволіканні відносно його переведення та поновлення його особової справи, втім, відповідні вимоги ОСОБА_2 до вказаної прокуратури у даній справі не заявлені, а відповідних доводів щодо протиправності дій з боку Генеральної прокуратури України ним не наведено.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року Генеральний прокурор України призначає прокурорів на адміністративні просади, посади прокурорів Генеральної прокуратури України та звільняє з цих посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Аналогічні положення містяться в Законі України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Звернувшись до Генеральної прокуратури України з рапортом від 08.04.2014 року, ОСОБА_2 просив призначити його на посаду в органах прокуратури Київської області.

За таких обставин у Генеральної прокуратури України не було правових підстав для видання наказу про призначання ОСОБА_2 на посаду прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури.

Окрім того, слід зазначити, що наказом прокурора Київської області від 19.08.2015 року ОСОБА_2 призначено на посаду виконувача обов'язків прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області на загальних підставах відповідно до заяви від 19.08.2015 року, а не у зв'язку з переведенням з прокуратури міста Алушти.

ОСОБА_2 з підставами призначення на цю посаду погодився, оскільки зазначеного наказу не оскаржував та приступив до виконання службових обов'язків, що виключає можливість внесення запису до трудової книжки позивача про призначення на посаду в зв'язку з переведенням.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами п. 8 ч. 1 статті 3 КАС України, позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

У відповідності до приписів ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог.

З огляду на викладене, доводи позивача щодо протиправності дій з боку третьої особи не можуть бути прийняті до уваги при наданні оцінки правомірності діям відповідача у справі.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави вважати, що в даному випадку Позивачем невірно зазначено Відповідача по справі.

Відповідно до положень ст. 52 КАС України заміна Відповідача можлива лише у суді першої інстанції.

Таким чином, в рамках розгляду даного спору підстав для визнання протиправної бездіяльності Генеральної прокуратури України щодо зволікання із переведенням Позивача згідно Наказу №36 від 21.03.2014 року на відповідну посаду в органи Прокуратури України, немає, оскільки переведенням ОСОБА_2 займалася Прокуратура Київської області.

Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що особова справа позивача поновлена, а наказом Прокурора Київської області №1817к від 19.08.2015 року його було призначено на посаду виконувача обов'язків прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вищевказаної вимоги не призведе до поновлення прав позивача, оскільки такі його права були поновленні третьою особою самостійно в позасудовому порядку.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з березня 2014 року до липня 2015 року, колегія суддів зазначає слідуюче.

З моменту окупації території Кримського півострова збройними силами Російської Федерації і до призначення на посаду до Бориспільської міжрайонної прокуратури ОСОБА_2 фактично обов'язки прокурора не виконував, у зв'язку з чим не табелювався. За таких обставин відсутні підстави для стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, як зазначив суд першої інстанції, обов'язковою умовою застосування вказаної правової норми є встановлення факту незаконного звільнення або переведення працівника та пов'язаного з цим факту вимушеного прогулу.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання компетентних органів кадрового забезпечення здійснити відповідний запис у трудовій книжці про поновлення на роботі в органах прокуратури України та зарахувати час вимушеного прогулу до загального трудового стажу, зробити дублікат трудової книжки, в якій вести відповідний запис про переведення на посаду співробітника прокуратури Київської області не перериваючи загальний трудовий стаж, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в органах прокуратури України порядок ведення трудових книжок та особових справ регламентується Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 та Інструкцією з обліку прокурорсько-слідчих кадрів в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 27.01.2012 року №5.

Персональному обліку в Генеральній прокуратурі України підлягають працівники, які призначаються Генеральним прокурором України або призначення яких здійснюється за погодженням з Генеральною прокуратурою України.

Персональному обліку в прокуратурах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних) та Національній академії прокуратури України підлягають прокурорсько-слідчі працівники, які призначаються прокурорами обласного рівня та ректором Національної академії прокуратури України (п. 2.1, 2.2 Інструкції №5).

Як зазначав відповідач, особова справа та трудова книжка позивача знаходились за його основним місцем роботи в прокуратурі АРК. У зв'язку із анексією Російською Федерацією території півострову посадові особи відповідача доступу до таких документів не мали та документальними відомостями щодо позивача не володіли.

При цьому, Генеральною прокуратурою України прокурорам обласного рівня скеровано листа від 19.06.2014 року №11/1/2-1398вих-14-443окв щодо вжиття відповідних кадрових та інших заходів щодо переведення працівників захоплених прокуратур Кримського півострова, у тому числі щодо відновлення їх кадрових документів.

Відповідно до розділу 6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 дублікат трудової книжки може бути виданий за місцем останньої роботи, а у випадку, передбаченому п. 5.6 - за новим місцем роботи.

Також п. 2.3 вказаної Інструкції передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (пункт 2.4 Інтрукції).

Таким чином, зважаючи на ту обставину, що позивач не проходив службу в апараті Генеральної прокуратури України, питання щодо відновлення трудової книжки ОСОБА_2 та внесення до неї відповідних записів не відносилось до компетенції відповідача, а покладалось на кадровий підрозділ тієї регіональної прокуратури, до якої він працевлаштований.

У той же час, як вбачається з копії дублікату трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_1 на аркушах 4-7 міститься запис від 22.10.2013 року про призначення позивача старшим прокурором прокуратури міста Алушта на підставі наказу №2887к від 22.10.2013 року після чого міститься підпис головного спеціалісту відділу роботи з кадрами ОСОБА_6 та відтиск печатки Департаменту кадрової роботи Генеральної прокуратури України.

Наступні записи в трудовій книжці позивача, починаючи з арк.8, відображають його роботу в прокуратурі Київської області, проте, не містять відомостей про звільнення позивача з попередньої роботи.

Суд звертає увагу на ту обставину, що перший запис про роботу ОСОБА_2 в прокуратурі Київської області датовано 19.08.2015 року та свідчить про його призначення виконуючим обов'язки прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області на підставі наказу №1817к від19.08.2015 року.

З копії вказаного наказу вбачається, що його видано на підставі поданої позивачем заяви на ім'я прокурора Київської області від 19.08.2015 року, а не на підставі рапортів від 02.04.2014 року та 08.04.2014 року, адресованих в.о. Генерального прокурора України про переведення.

У той же час копія заяви позивача не містить жодних відомостей про його бажання бути призначеним на посаду виконувача обов'язків прокурора в порядку переведення, а відтак, суд приходить до висновку що ОСОБА_2 було призначено на відповідну посаду в прокуратурі Київської області згідно поданої ним заяви від 19.08.2015 року на загальних підставах.

Окрім цього, фактів незаконного звільнення позивача з займаних посад судом встановлено не було, у зв'язку із цим необхідність внесення відповідного запису до трудової книжки про його поновлення на роботі в органах прокуратури України та зарахування часу вимушеного прогулу до загального трудового стажу відсутня.

Також суд звертає увагу на те, що відповідні записи до трудової книжки були внесені у відповідності до виданих та існуючих наказів, а доводи позивача в цій частині позовних вимог є необґрунтованими.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 196,198, 200, 205, 207, 254, 265 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Кучма А.Ю.

Безименна Н.В.