Справа № 804/613/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 р. Справа № 804/613/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Атланта - Агро" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,
Позивач зазначає, що факти, викладені у вказаному акті, не відповідають дійсності, оскільки ґрунтуються лише на аналізі даних електронних баз податкового органу. Так, згідно інформації з вказаних джерел, відповідач встановив неможливість здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім», з огляду на відсутність у останніх достатньої кількості трудових ресурсів, основних та транспортних засобів, а також відсутність самих контрагентів за юридичною адресою, що на думку податкового органу ставить під сумнів факт реальності здійснення господарських взаємовідносин з ПП «Атланта-Агро».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №804/613/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 25.02.2016.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Представник позивача в судове засідання прибув, подав клопотання про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч. 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача на адміністративний позов, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з відомостями, які містяться на сайті Інформаційно-ресурсного центру (www.usr.minjust.gov.ua) встановлено, що видами діяльності позивача є: Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами (код КВЕД 46.11); Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (код КВЕД 46.21); Неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90); Вантажний автомобільний транспорт (Код КВЕД 49.41); Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний) (код КВЕД 52.29).
Судом встановлено, що посадовими особами Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на підставі наказу від 13.10.2015 №711 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватного підприємства "Атланта-Агро" з питання дотримання вимог податкового законодавства України в частині податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім» за період: червень 2015 року, результати якої оформлені актом від 26.10.2015 №979/04-67-22-04/32150080.
Такі висновки перевіряючих контролюючого органу обумовлені тим, що ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім» не знаходяться за податковою адресою, свідоцтва платників ПДВ анульовані, звітність за формою 1-ДФ не подавалася, основний вид діяльності «неспеціалізована оптова торгівля», додаток АМ до декларації з податку на додану вартість за 2014 рік не подавався, що свідчить про відсутність основних засобів, відсутнє придбання виду послуг, які реалізовані ПП «Атланта - Агро» по ланцюгу постачання.
Дослідивши надані сторонами докази та обставини справи, суд не погоджується із позицією податкового органу, яка відображена в акті перевірки від 26.10.2015 №979/04-67-22-04/32150080 щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім», у зв'язку з наступним.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів, тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку, тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, в якому зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.
Також, у вищевказаному листі Вищого адміністративного суду України зазначено, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Таким чином, судом відхиляються доводи податкового органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Честерлюкс», ТОВ «Таймпрім», у зв'язку з тим, що його контрагентами - постачальниками по ланцюгу постачання не декларувалося придбання робіт, які в подальшому реалізовані позивачеві, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачання платником податків та його безпосередніми контрагентами.
Суд також зазначає, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит порушення податкової дисципліни, яке допустили ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім». Аналогічну позицію з цього приводу займає Верховний Суд України у постанові від 13.01.2009 (номер судового рішення в ЄДРСР № 3060678).
У Листі Вищого адміністративного суду України від 06.05.2011 №742/11/13-11 зазначено, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між ПП "Атланта-Агро" та ТОВ «Честерлюкс», ТОВ «Таймпрім» і реальність зміни майнового стану першого.
Як встановлено судом, Приватне підприємство «Атланта-Агро» надає транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом.
Відповідно до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.
Статтею 8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування.
Судом відхилюється доводи податкового органу стосовно того, що позивач самостійно власними силами підприємства здійснив надання послуг з організації перевезень вантажу залізницею та транспортно-експедиційного обслуговування, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Частиною 1 статті 42 ГК України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що надання послуг з перевезення вантажу залізничним транспортом підприємством здійснюється по всій території України, тому у зв'язку із значними обсягами замовлень для виконання частини робіт в межах укладених позивачем із замовниками договорів транспортного експедирування, підприємством також залучаються треті особи, зокрема, для оформлення супроводжуючих документів на вантаж.
Згідно з нормою ч.1 ст.43 ГК України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Окрім того, суд звертає увагу, що ст. 6 Господарського кодексу України закріплені загальні принципи господарювання, серед яких, зокрема, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом та вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України.
Податковий кодекс України визначає коло повноважень податкового органу та не наділяє останнього правом надавати оцінку щодо доцільності укладання правочинів та надання висновку щодо можливості самостійного виконання суб'єктом господарювання певного виду правочинів без необхідності залучення сторонніх організацій.
Суб'єкти господарювання в Україні під час провадження своєї господарської діяльності наділені свободою (в тому числі щодо залучення третіх осіб для виконання взятих на себе зобов'язань, укладання господарських договорів, вільного обрання контрагентів), у зв'язку з чим ст. 6 ГК України закріплений принцип заборони незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини, який повністю кореспондує зі ст. 19 Конституції України, відповідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на вищенаведене, висновки податкового органу про самостійне виконання позивачем послуг, отримання яких задекларовано від ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім» є безпідставними, з огляду на те, що реалізація вказаного виду послуг, в тому числі у формі посередництва, відповідає тим видам діяльності, які має право здійснювати позивач, з урахуванням визначених кодів КВЕД, та спрямовані на отримання прибутку, що є визначальною ознакою господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Судом встановлено, що з метою оформлення супровідних документів на перевезення вантажу залізничним транспортом - сертифікації вантажу, що включає в себе: відбір зразків проб, проведення лабораторних досліджень та видача фітосанітарного сертифікату, карантинного сертифікату, ветеринарного свідоцтва, з урахуванням вимог Закону України «Про карантин рослин», «Про ветеринарну медицину», Правил перевезень вантажів, у періоді, що перевірявся позивач отримував послуги від ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім».
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, між позивачем та ТОВ «Честерлюкс» укладений договір про надання послуг від 26.05.2015 № 26.
Виконання робіт здійснювалося ТОВ «Честерлюкс» на підставі заявок ПП «Атланта - Агро», належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
На підтвердження надання - отримання послуг в повному обсязі сторонами складені наступні акти здачі - приймання (надання послуг) 30.06.2015: №ОУ-1806/3, №0У-1906/1, №ОУ-2206/1, №ОУ-2306/1, ОУ-2406/1, №ОУ-2506/2, №ОУ-2606/4, №ОУ-2906/1, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Оплата позивачем на користь ТОВ «Честерлюкс» здійснена за виставленими рахунками в повному обсязі на підставі платіжного доручення від 30.06.2015 №5418, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.
Також, між позивачем та ТОВ «Таймпрім» укладений договір про надання послуг від 28.04.2015 №7.
В матеріалах справи на підтвердження виконання робіт за вказаним договором наявні заявки від 01.06.2015: №01/06, №02/06, №05/06, №08/06, №09/06, №10/06, №11/06, №12/06, від 08.06.2015 №06/06, №07/06, від 15.06.2015 №03/06, №04/06.
На підтвердження виконання робіт в повному обсязі сторонами підписані акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 25.06.2015 №ОУ-2506/2, №ОУ-2506/3, від 26.06.2015 №ОУ-2606/2, №ОУ-2606/3, від 30.06.2015 № ОУ-3006/5 та № ОУ-3006/6.
Оплата на користь ТОВ «Таймпрім» позивачем проведена у безготівковій формі на підставі платіжних доручень від 02.06.2015 №4680 та від 30.06.2015 №5420, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Виконавці ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім» за результатами наданих послуг подавали замовнику ПП «Атланта-Агро» звіти про виконання робіт за окремою заявкою.
Судом встановлено, що ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім» в межах укладених з ПП «Атланта - Агро» договорів від 26.05.2015 №26 та від 28.04.2015 №7 отримані: посвідчення про якість зерна, карантинні сертифікати, фітосанітарні сертифікати, ветеринарні свідоцтва, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
На підставі перелічених договорів, вказані підприємства виконували роботи по організації сертифікації вантажу, організації відвантаження і відправки залізничних вагонів, оформленню всієї необхідної документації, організації перевезень вантажів.
Означені договори є ідентичними за своїм змістом.
У пункті 2.2 означених договорів визначений перелік робіт, що виконавець зобов'язався виконати в рамках укладеного договору, а саме: вивезення інспектора ГХІ на пункт відвантаження (елеватор); вивезення інспектора держінспекції з карантину рослин з посту на пункт відвантаження для відібрання зразків зерна із завантажених вагонів; вивезення інспектора служби держветконтролю на кордоні і транспорті на пункт завантаження до навантаження вагонів і після відвантаження з пункту навантаження; вивезення інспектора держветлікарні на пункт навантаження для відібрання зразків зерна; супроводження відібраних зразків зерна до держветлабораторії, в карантинну лабораторію; контроль за своєчасним поданням і навантаженням вагонів на елеватор; контроль за оформленням необхідної документації; зважування та пломбування вагонів; контроль за своєчасним відправленням вагонів по маршруту зі станції відправлення; надання замовнику первинних документів з елеватора, державної інспекції сільського господарства, карантинних інспекцій і т.д.; надання замовнику акта виконаних робіт, податкової накладної, накладних та іншої бухгалтерської документації (у разі необхідності).
Судом встановлено, що виконання робіт контрагентами проводилося на підставі письмових заявок, в яких позивач визначав і деталізував перелік робіт, що доручалися виконавцеві та вказував станції відправлення, місце навантаження, пункт призначення, зазначав кінцевого вантажоодержувача. На підтвердження виконання робіт сторонами складалися акти здачі-приймання робіт (надання послуг), виконавцями складалися та видавалися замовнику податкові накладні.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Щодо доводів перевіряючих про відсутність детального переліку послуг у податкових накладних, то суд їх до уваги не приймає, з огляду на те, що у заявках позивача, на підставі яких ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім» надавало позивачу послуги та у звітах, які складалися виконавцями за кожною заявкою окремо, наведено детальний перелік послуг, що були надані в адресу ПП «Атланта-Агро», всі зазначені документи по кожній операції містяться в матеріалах справи.
При дослідженні первинних документів судом встановлено, що вони оформлені належним чином, скріплені печатками, дають можливість визначитися із суттю, змістом та обсягом вказаних господарських операцій, ідентифікувати їх учасників, перевірити правильність відображення операцій в податковому обліку, тобто є первинними документами в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому у повній мірі підтверджують фактичне виконання сторонами умов перелічених вище договорів про надання послуг, реальне здійснення спірних господарських операцій обумовлених ними, а отже мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що послуги ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім» надані позивачу в повному обсязі, претензії у сторін відсутні.
Суд також зазначає про безпідставність тверджень податкового органу про те, що контрагенти позивача не мали матеріальних та технічних можливостей виконувати роботи, оскільки на підтвердження відсутності трудових ресурсів відповідачем суду не надано звітів контрагентів - виконавців позивача форми 1-ДФ.
Стосовно відсутності матеріальних можливостей для надання задекларованих послуг ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім», що встановлено відповідачем з огляду на неподання додатків АМ до декларацій з податку на прибуток суд зазначає, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватися лише фактом порушення вимог законодавства при створенні підприємства - постачальника товарів (послуг) та веденні ним фінансово-господарської діяльності чи фактом порушення вимог податкового законодавства, зафіксованим податковим органом в акті перевірки. Відсутність у підприємства - контрагента основних засобів, складських та інших умов, на що також посилається відповідач, само собою не може свідчити про нереальне вчинення господарської операції з постачання товару, виконання робіт/надання послуг.
Стан виконання податкових обов'язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов'язують формування податкового кредиту з фактом придбання товарів чи послуг з метою використання в господарській діяльності.
Платник податків (покупець товарів, послуг) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені порушення продавцем.
Допущені продавцем певні порушення законодавства тягнуть негативні наслідки для цього продавця та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість, адже законами іншого не передбачено.
За умови реального здійснення платником податків (покупцем) господарських операцій з придбання робіт (послуг), які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм закону при формуванні податкового кредиту, підстави для позбавлення його права на зазначений кредит відсутні.
Розбіжність в податковій звітності контрагентів позивача ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім» із задекларованими ПП «Атланта- Агро» показниками не вказує на нереальність господарських операцій між зазначеними підприємствами. Так, розбіжності у показниках податкової звітності позивача та означених виконавців не можуть бути розцінені як доказ недобросовісності підприємства у сфері оподаткування, оскільки чинне податкове законодавство не ставить право на податковий кредит з ПДВ в залежність від дій (бездіяльності) контрагента. Неподання контрагентом платника документів за вимогою інспекції, недекларування та несплата ним податків до бюджету самі по собі не свідчать про відсутність господарських операцій та одержання платником необґрунтованої податкової вигоди. Аналогічної правової позиції з цього питання дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 08.07.2016 по справі К/800/7580/13, номер судового рішення в ЄДРСР 46803247).
Судом на підставі відомостей, які містяться на Інформаційному ресурсі (www.usr.minjust.gov.ua) встановлено, що на момент господарських взаємовідносин з позивачем ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім» вказані контрагенти-виконавці були зареєстровані як юридичні особи та відповідно до інформації, наявної на офіційному сайті Державної фіскальної служби України (www.sfs.gov.ua), були зареєстровані як платники ПДВ.
На підставі вищезазначеного, судом встановлений рух активів від ТОВ «Честерлюкс» та ТОВ «Таймпрім» до позивача.
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено в п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 186, 254 КАС України, суд,
Стягнути з Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства "Атланта-Агро" судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2234 (дві тисячі двісті тридцять чотири) грн. 04 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова