Справа № 826/16124/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 лютого 2017 року № 826/16124/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1,

до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції,

про зобов'язання вчинити дії, поновлення на роботі

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції (далі - УПП у м. Києві ДПП, відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проведення службового розслідування за фактом встановлення перебування ОСОБА_1 на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння, було порушено право позивача на захист, а також висновок за наслідком службового розслідування щодо встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни інспектором роти № 3 батальйону № 2 Управління поліції поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 від 18.08.2016 є необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

На думку позивача, при прийняті оскаржуваного рішення відповідачем не були враховані усі обставини, зазначені у ст.14 Дисциплінарного статуту, що призвело до необґрунтованого висновку про застосування до нього саме такого суворого виду дисциплінарного стягнення та про неможливість застосування більш мякого. Крім того, позивач зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення про його звільнення не було враховано, що він перебував на лікарняному, з посиланням на те, що 10.07.2016 неділя, а тому лікарняний лист отримав 11.07.2016, що є порушенням ч. 3 ст.40 КЗпП України.

Таким чином, позивач вважає його звільнення протиправним, а тому його права підлягають відновленню шляхом скасування наказу, поновлення на раніше займаній посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача надав до суду заперечення проти позову від 24.11.2016, зі змісту яких вбачається, що в ході службового розслідування було встановлено, що поведінка інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління поліції поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 не відповідає поведінці працівника органу внутрішніх справ, тобто в його діях вбачається декілька проступків, які призвели до грубого порушення дисципліни та застосування саме такого суворого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення.

Отже, на думку представника відповідача, в ході службого розслідування факт порушення службової (трудової) дисципліни ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження.

Представник відповідача зазначив, що тяжкість скоєного дисциплінарного проступку позивача відповідає виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, а тому оскаржуваний наказ є правомірним та вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Позивачем подано клопотання про виклик та допит свідків, а саме: ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (АДРЕСА_4), ОСОБА_4 (АДРЕСА_5), ОСОБА_5 (АДРЕСА_3) на підтвердження обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_1

Представником відповідача заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_6, що працює на посаді командира роти №3 батальйону №2 УПП в м. Києві та ОСОБА_7, що працює на посаді заступника командира роти №3 батальйону №2 УПП в м. Києві.

Відповідно до ст. 65 Кодексу адміністративного судочинства України як свідок в адміністративній справі може бути викликана кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з'ясувати у справі.

Згідно ч. 4 ст. 65 Кодексу адміністративного судочинства України свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинна зазначити ім'я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

З огляду на вищевикладене, в судовому засіданні суд прийшов до висновку про доцільність та необхідність виклику і допиту свідків.

Після допиту у судових засіданнях свідків, надання пояснень суду позивачем та представником відповідача, суд, керуючись ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, з 07.11.2015 проходив службу в Управлінні патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, відповідно до наказу № 67 о/с від 07.11.2015.

Як вбачається із висновку службового розслідування відповідача від 18.08.2016 року, 10.07.2016 в приміщенні чергової частини УПП у м. Києві ДПП, командиром роти № 3 батальйону № 2 УПП у м. Києві ДПП, лейтенантом поліції ОСОБА_6, перед заступанням на службу, було виявлено зовнішні ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: стійкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя у інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1.

Відповідно до зазначеного висновку та пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, лейтенант поліції ОСОБА_7 на території УПП у м. Києві ДПП провела огляд інспектора ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу "Драгер". Результат проведення тестування 0,78 проміле.

Як зазначали представники відповідача, будь-яких пояснень ОСОБА_1 не надав, а також відмовився поставити власний підпис на роздрукованому результаті тесту.

Позивачу було роз'яснено необхідність прибути до службового кабінету № 340 (штаб кабінету) та надати свої пояснення по цій події, натомість, як зазначив представник відповідача, ОСОБА_1 самовільно здав закріплену за ним вогнепальну зброю в кімнату зберігання зброї, та не заступив для несення служби на закріплений район, разом зі своєю ротою.

Відповідно до акту про відсутність на роботі від 10.07.2016, командиром роти № 3 батальйону № 2 УПП у м. Києві ДПП, лейтенантом поліції ОСОБА_6, було встановлено відсутність на службі інстпектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП Національної поліції України ОСОБА_1 Також цим же актом зафіксовано той факт, що у позивача були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, а результат огляду за допомогою приладу Драгер становить 0,78 проміле.

В письмовому рапорті позивача від 14.07.2016, інспектор роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції доповів, що 10.07.2016 він прибув на роботу з сильним головним болем. Повідомивши про це командира роти, він здав зброю та поїхав додому. Також повідомив, що не проходив огляду на стан алкогольного сп'яніння, відповідно до встановленого порядку, а також не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Зазначив, що інформація щодо появи його на робочому місці з ознаками алкогольного сп'яніння не відповідає дійсності і грунтується лише на упередженому ставленні до нього.

Відповідно до копії письмових пояснень ОСОБА_1від 16.08.2016 останній повідомив, що 10.07.2016 по причині незадовільного стану здоров'я, він звернувся до поліклінічного відділення, де його було направлено на ЕКГ, здійснено знімок шийного відділу, за наслідком огляду якого лікар постановила діагноз - звуження судин головного мозку.

Серед іншого, позивач повідомив, що лікарняний лист за наслідком звернення до лікарні з поганим самопочуттям не видавався та не оформлювався.

У зв'язку із викладеним вище, начальником Департаменту патрульної поліції підполковником поліції ОСОБА_8 затверджено висновок службового розслідування щодо встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни інспектором роти № 3батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1, відповідно до якого, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у грубому порушенні службової дисципліни та вимог пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", абз. 2, 11 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, абз. 1 п. 1, абз. 4 п. 2, абз. 1 п. 7 розділу ІІ Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємтсв, що належить до сфери управління МВС, затверджених наказом МВС України від 28.04.2016 № 326 та на підставі п. 8 абз. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, на ОСОБА_1 прийнято рішення накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом начальника Управліня патрульної поліції України у м. Києві Департаменту патрульної поліції від 15.09.2016 № 226 о/с, відповідно до п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ОСОБА_1, інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві з 16.09.2016 звільнено зі служби в поліції.

Вважаючи висновок службового розслідування та оскаржуваний наказ про звільнення незаконними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача, останній звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Положеннями ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, так, п. 6 ч. 1 вказаної статті визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Разом з тим, п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не було затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22.02.2006 року.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України № 3460-IV від 22.02.2006 року.

Положеннями ст.1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом ст.7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Згідно зі ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Як визначено ч.1 ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12.03.2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073.

Пунктом 2.1. вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади став встановлений факт порушення позивачем вимог ст.7 Дисциплінарного статуту, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Матеріалами справи підтверджено, що 10.07.2016 позивач прибув до УПП у м. Києві ДПП, разом з іншими своїми колегами він отримав табельну зброю, пройшов інструктаж та мав намір приступити до роботи, однак, як зазначав позивач, у нього було погане самопочуття, а саме різкий головний біль.

Заявлені позивачем свідки, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підтвердження обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 зазначили, що безпосередньо з позивачем працювали у липні 2016 року в одному батальйоні та в одній роті. Під час допиту свідки повідомили, що безпосередньо спілкувалися з позивачем близько 5-10 хв., а потім командир роти №3 батальйону №2 УПП в м. Києві ОСОБА_6 попросив залишитися ОСОБА_1, однак про що саме йшла розмова свідкам не відомо. Жоден з свідків не бачив, що ОСОБА_1 тестували на стан вживання алкогольних напоїв. Свідки зазначили, що нічого дивного чи особливого у поведінці ОСОБА_1 не помітили ранком 10.07.2016 року, зокрема, що він був у стані алкогольного сп'яніння. Пізніше у своїй группі у Вайбері вони отримали повідомлення від ОСОБА_6, що стався такий інцідент.

В той же час, відповідно до клопотання представника відповідача у судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_6, що працює на посаді командира роти №3 батальйону №2 УПП в м. Києві та ОСОБА_7, що працює на посаді заступника командира роти №3 батальйону №2 УПП в м. Києві.

ОСОБА_6 повідомив, що відносини у нього з ОСОБА_1 виключно службові, а також зазначив, що 10.06.2016 після того як ОСОБА_1 прибув на роботу, то знаходячись поряд із позивачем відчув запах алкоголю, у зв'язку із чим віддав наказ ОСОБА_7 провести тест на стан алкогольного сп'яніння.

ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердила все вищевказане ОСОБА_6

Надані свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснення відповідають викладеним відомостям у висновку службового розслідування щодо встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни інспектором роти № 3батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1

При цьому, на запитання суду, чи отримав у цей день позивач висновок медичного закладу щодо відсутності алкоголю у крові, позивач відповів негативно.

Суд приходить до висновку про правомірність висновку службового розслідування причин та обставин порушення службової дисципліни, задля встановлення, зокрема, причинного зв'язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями позивача, ступеня вини позивача, форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки позивача і його ставлення до скоєного, умови та причини, що сприяли правопорушенню, суд вважає, що в даному випадку службовим розслідуванням з урахуванням пояснень позивача, встановлено необхідні обставини для висновку про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Також позивачем, в свою чергу, не надано будь яких доказів порушення закону при здійсненні службового розслідування стосовно нього.

За висновком суду, відповідачами згідно зі статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства України рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, з урахуванням всіх обставин, що мали значення для прийняття таких рішень, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування від 18.08.2016 року.

Однак, стаття 40 Кодексу законів про працю встановлює підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1).

Звільнення з підстав, зазначених, зокрема, у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Наказом начальника Управліня патрульної поліції України у м. Києві Департаменту патрульної поліції від 15.09.2016 № 226 о/с, відповідно до п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ОСОБА_1, інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві з 16.09.2016 звільнено зі служби в поліції.

Як вбачається із матеріалів справи, з 31.08.2016 по 15.09.2016 позивач перебував у стаціонарі на лікуванні, що підтверджено копією листка тимчасової непрацездатності Довідка № 003004 від 15.09.2016.

З урахуванням вище викладеного, беручи до уваги те, що звільнення відбулося у період перебування ОСОБА_1 на лікарняному (а саме з 31.08.2016 по 15.09.2016, а оскаржуваний наказ прийнятий 15.09.2016), суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося незаконно, а тому оскаржуваний наказ в частині звільнення ОСОБА_1, суд вважає протиправним та, як наслідок, таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку із чим ОСОБА_1 належить поновити на посаді інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції з 15.09.2016.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. N 499, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за N 205/14896 (надалі - Інструкція N 499).

Відповідно до п. 1.3 названої Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

При виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата (п.1.7 Інструкції N 499).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Поряд з цим, з урахуванням листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20 липня 2015 №10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" період вимушеного прогулу становить 107 календарних днів.

Так, враховуючи дані наявної у матеріалах справи довідки про доходи, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 8 527,92 (останній повний місяць)/30 = 284,27 грн. х 107 к.д. = 30 416,89 грн.

За таких обставин, сума середнього заробітку за даний період із дня звільнення до дня прийняття у справі судового рішення по суті, яка підлягає виплаті позивачу становить 30 416,89 грн.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що негайному виконанню підлягає постанова суду в частині стягнення із Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць та поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції з 15.09.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 цього ж Кодексу).

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені відповідачем у запереченнях на позов, спростовують доводи позивача частково, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 69 - 71, 94, 160- 163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 15.09.2016 № 226 о/с в частині звільнення інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтеранта поліції ОСОБА_1 згідно з п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисципланарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

4. Поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції з 15.09.2016.

5. Стягнути з Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 15.09.2016 по 15.02.2017 у сумі 30 416,89 грн. (тридцять тисяч чотириста шістнадцять гривень вісімдесят дев'ять копійок).

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.П. Балась