Справа № 810/4400/16
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017 року № 810/4400/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського відділення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

позивачка звернулась до суду із вимогами до Ірпінського відділення Вишгородської ОДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №64542-17 від 26.06.2016 р. з підстав неправильного визначення об'єкту оподаткування та неправомірного застосування Закону України від 28.12.2014 р. №71-VIII. Своє звернення обґрунтовує тим, що при ухваленні рішення відповідачем були порушені вимоги п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ та п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПКУ.

У призначений для розгляду справи час, уповноважений представник відповідача, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, надавши клопотання про розгляд справи без його участі.

На підставі ч.6 ст.128 КАСУ, суд здійснив розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши доводи позовної заяви, встановивши фактичні обставини справи, якими обґрунтовано позов та заперечення проти нього, надавши правової оцінки наявним доказам, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з огляду на таке:

як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власницею частки майнового комплексу загальною площею 2995,4 кв.м, розташованого за адресою:АДРЕСА_1 інтернаціоналістів, 20 згідно договору купівлі-продажу від 11.05.2006 р. Належна їй частка складається із будівель промисловості: цеху по виробництву елементів меблевих конструкцій; цеху по виробництву вікон зі склопакетом; адміністративного корпусу; складу комплектації виробництва; трансформаторної підстанції; вбиральні та двох вигрібних ям.

26.06.2016 р., відповідачем в порядку пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п.266.7 ст. 266 ПКУ було прийнято податкове повідомлення-рішення №64542-17, яким визначено до сплати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 18241,99 грн. Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в адміністративному порядку. Наслідком розгляду її скарг стали рішення про відмову в їх задоволенні.

Надаючи правової оцінки відносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає таке:

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набув чинності з 01 січня 2015 року, були внесені зміни до ст. 266 ПКУ, якими запроваджено справляння податку за об'єкти житлової та нежитлової нерухомості.

За правилами п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПКУ ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування. Платниками податку, відповідно до п.п. 266.1.1 п.266.1 ст. 266 ПКУ є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають у власності об'єкти житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПКУ базовий податковий (звітний) період для цього виду податку дорівнює календарному року, а об'єктом оподаткування є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі і її частка ( п.п. 266.2.1 ПК України).

Місцеві податки і збори- це податки та збори, які встановлюються органами місцевого самоврядування відповідно до законодавства, вони є обов'язковими до сплати в межах адміністративно-територіальних одиниць та зараховуються до їх бюджетів.

Статтею 10 ПКУ визначено, що до місцевих податків належать: п.п.10.1.1. податок на майно, відмінне від земельної ділянки ; п.п. 10.1.2. єдиний податок. Особливістю місцевих податків і зборів є те, що їх встановлює орган місцевого самоврядування відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок.

Сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів в порядку, визначеному ПКУ( п. 12.3.1, 12.3. ст. 12 ПКУ).

При ухваленні рішення щодо місцевого податку, орган місцевого самоврядування повинен визначити об'єкт оподаткування, платників податків, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, передбачені статтею 7 ПКУ з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (п.п. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПКУ).

Копія рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПКУ).

Порядок оприлюднення рішення про встановлення місцевих податків врегламентовано п.п.12.3.4 п.12.3 ст. 12 ПКУ, де зазначено, що таке рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Приписи п. 12.5 ст. 12 ПКУ визначають, що офіційно оприлюднене рішення про місцеві податки та збори є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами та набирає чинності з урахуванням строків, встановлених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Аналіз вищевказаних статей ПКУ дозволяє дійти висновку, що закон не наділяє органи місцевого самоврядування повноваженнями встановлювати посеред бюджетного року нові податки та змінювати їхні ставки.

Підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 ст. 4 ПКУ закріплено принцип стабільності податкового законодавства, який означає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їхні ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Бюджетний період, відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того самого року. Таким чином, загальні положення ПКУ передбачають, що встановлення податку на майно або податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також зміни до його елементів, у випадку прийняття та оприлюднення відповідного рішення місцевої ради до 01.07.2015 р., можуть набути чинності лише з 01.01.2016 р.

Тому, у випадку прийняття відповідного рішення місцевою радою протягом першого півріччя 2015 р. першим звітним податковим періодом для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об'єктів нежитлової нерухомості є 2016 р.

У випадку колізії чи неоднозначного тлумачення норми діє презумпція правомірності рішень платника податку ( пп. 4.1.4 ст.4 ПКУ).

Як свідчать матеріали даної справи рішення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки Ірпінська міська рада прийняла 15.01.2015 р., а оприлюднила в лютому 2015 р. При цьому, виконуючи рекомендацію Закону України від 28.12.2014 № 71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», Ірпінська рада була зобов'язана дотримуватись і інших обов'язкових приписів ПКУ в частині виконання вимог пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПКУ про строки оприлюднення свого рішення, а саме до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми такого рішення застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі ВАСУ від 18 квітня 2016 року у справі № К/800/22834/15.

Отже, рішення Ірпінської міської ради від 15.01.2015 року №64542-17 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Ірпені", може бути застосоване не раніше 2016 року.

У зв'язку з цим суд вважає, що при ухваленні оспорюваного рішення податковий орган допустився помилки та неправомірно застосував ставки податку на нерухоме майно на підставі рішення міськради від 15.01.2015 р. у 2016 р.

Положеннями п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким було передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Разом з тим, вказаним Законом не було передбачено, що до рішень органів місцевого самоврядування про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не застосовуються правила, зазначені у ст. 12 ПК України. Оскільки нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, (ст. 58 Конституції України), то визначення позивачці сплату податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік є передчасним та неправомірним у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно, суд звертає увагу, що у зв'язку з набуттям чинності Законом України від 28.12.2014 р. №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» з 01.01.2015 р. діє редакція Податкового кодексу України, згідно з якою податок на майно справляється і за об'єкти нежитлової нерухомості.

Нарахування та сплата податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об'єктів нежитлової нерухомості можливі, на думку суду, лише з 01.01.2016 р. з огляду на загальні положення Податкового кодексу України. На користь такої позиції свідчать і приписи п. 265.1 ст. 265 та п. 10.1 ст. 10 ПКУ.

Про механізм оприлюднення такого рішення та порядок його виконання судом описано вище.

Проблема з оподаткуванням нежитлової нерухомості зумовлена нормою, що міститься у п. 33 підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ, яким передбачено, що на 2015 рік ставки податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, визначені п. 266.5.1. п. 265.5 ст. 265 цього Кодексу, не можуть перевищувати 1 % мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м для об'єктів нежитлової нерухомості».

Фактично цим пунктом обмежуюється верхня межі розміру ставки податку, однак ця норма не наділяє місцеві ради додатковими повноваженнями з встановлення податків понад передбачені ст. 12 ПКУ. Як наслідок, виник певний юридичний казус у вигляді обмеження законодавцем маржі оподаткування нерухомого майна, без врахування, що оподаткування такого об'єкта можливе лише з 2016 р. Саме тому у випадку прийняття відповідного рішення місцевою радою протягом першого півріччя 2015 р. першим звітним податковим періодом для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об'єктів нежитлової нерухомості є 2016 р.

Відповідно до п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ встановлено перелік об'єктів оподаткування з яких не справляється податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. До складу таких об'єктів віднесені, зокрема, будівлі промисловості. Відповідач у своїх запереченнях надав власне тлумачення п.п. "є" п.п.266.2.2 ст.266 ПКУ, вказавши, що об'єкти нерухомого майна, власницею яких є позивачка, підлягають оподаткуванню зазначеним податком.

У зв'язку з чим, суд зазначає, що правом офіційного тлумачення законів наділений лише Конституційний суд України. У відповідності до буквального змісту п.п. "є" п.266.2.2 ст.266 ПКУ не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення тощо. І в цьому контексті право на отримання пільги з податку законодавець не пов'язує з видом власності на цей об'єкт, а відтак таким правом користуються як юридичні, так і фізичні особи, тому суд погоджується з мотивацією позивачки щодо підстави для скасування рішення в даній частині.

Згідно із ч.2 ст.71 КАСУ обов'язок доведення правомірності прийнятого рішення покладається на суб'єкт владних повноважень, який не зміг довести належними та допустимими доказами правомірність його прийняття.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.06.2016 р. №64542-17.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорокок) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.