Справа № 489/3586/16-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 р. Справа № 489/3586/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва, в якому просив визнати протиправними дії УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо виплати пенсії в розмірі меншому ніж мінімальна пенсія за віком, зобов'язати УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва провести перерахунок та сплачувати позивачу пенсію, починаючи з 01.12.2011 року та в подальшому, здійснюючи такий перерахунок з урахуванням мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, який визначається законом на відповідний період. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 20 000,00 грн. моральної шкоди та присудити на користь позивача з Державного бюджету України судовий збір в сумі 552,00 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2016 року - скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, сторони подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином України і на даний час постійно проживає у державі Ізраїль.

До виходу на пенсію в період з 30.09.1955 року по 29.05.1997 року позивач працював і проживав у м. Миколаєві.

З 01 серпня 1996 року позивачу було призначено безстроково пенсію за віком за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яку він отримував, перебуваючи на обліку в УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва.

01 листопада 1997 року виплата пенсії ОСОБА_1, відповідно до ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», була припинена у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

На дату припинення виплати, розмір пенсії ОСОБА_1 становив 49,86 грн.

01 квітня 2012 року позивач через свого представника звернувся до УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва із заявою про поновлення виплати пенсії за віком починаючи з 07.10.2009, тобто з моменту винесення рішення Конституційного Суду України № 1-32/2009.

Рішенням №8 від 25.05.2012 року УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва позивачу було відмовлено в поновленні пенсії із посиланням на відсутність законних підстав для поновлення пенсії.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2012 року, зміненою постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року, визнано протиправним рішення комісії УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва № 8 від 25.05.2012 року про відмову в поновленні пенсії за віком та зобов`язано УПФ України поновити виплату пенсії за віком на підставах, визначених пенсійним законодавством з 01 грудня 2011 року.

На виконання судового рішення, відповідачем було поновлено виплату пенсії за віком з 01 грудня 2011 року в розмірі розрахованому відповідно до ст. ст. 27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням № 94/1 від 13 листопада 2015 року вирішено утримати надміру виплачені суми з пенсії позивача, оскільки судовим рішенням було встановлено поновити пенсію, але не вказано, що необхідно поновити пенсію в розмірі, розрахованому відповідно до ст. ст. 27, 28 Закону № 1058-IV.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2016 року у справі № 2-а/489/19/2016, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва № 94/1 від 13 листопада 2015 року та зобов`язано УПФ України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, розмір якої було утримано на підставі рішення УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва № 94/1 від 13 листопада 2015 року.

Проте, УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва поновило виплату пенсії в розмірі, що був встановлений на момент припинення виплати пенсії ОСОБА_1, тобто у розмірі 49,86 грн. із посиланням на те, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено призначення пенсії, проведення перерахунків та виплати пенсії за віком пенсіонерам, які постійно проживають за кордоном.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 25 Конституції України, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Як вбачається з матеріалів справи, виплату пенсію було поновлено позивачу на підставі постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2012 року.

У вказаному судовому рішенні встановлено, що позивач є громадянином України, який проживає за кордоном.

Виплата пенсії була поновлена позивачу згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005, на підставі наявних у матеріалах пенсійної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсій за віком, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», крім тих, яким після до набрання чинності зазначеним Законом, здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії: мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу; збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

З огляду на зазначене, пенсія позивача не може бути меншою встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що згідно виписки з рахунків у філії Миколаївського ОУ АТ «Ощадбанк» на ім'я ОСОБА_1 у 2016 році УПФ нараховується пенсія у розмірі 39,89 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що листом начальника ГУПФ України в Миколаївській області роз'яснено УПФ в Ленінському районі м. Миколаєва, що виплату пенсії ОСОБА_1 необхідно провадити відповідно до розпорядження від 12.11.2015 року до виникнення обставин, що впливатимуть на факт її нарахування та виплати в розмірі 49,80 грн.

Так, зокрема згідно наявного в матеріалах справи Розпорядження УПФ в Ленінському районі м. Миколаєва № 177867 від 20.05.2016 року щомісячну пенсію позивачу призначено в розмірі 49,86 грн.

Обґрунтовуючи такий розмір пенсії, відповідач посилається на те, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено призначення пенсії, проведення перерахунків та виплати пенсії за віком пенсіонерам, які постійно проживають за кордоном.

На думку колегії суддів, призначивши позивачу пенсію в розмірі 49,80 грн. та зменшивши її виплату до 39,89 грн., відповідачем порушені положення Конституції України, законів України та право позивача на належний соціальний захист державою Україна.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26.09.2014 р.).

Таким чином, колегія суддів аналізуючи вищезазначені норми законодавства та обставини справи, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправними дії управління Пенсійного фонду щодо виплати пенсії у розмірі меншому ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та зобов'язання УПФ в Ленінському районі м. Миколаєва здійснити перерахунок та проводити виплату пенсії в розмірі не меншому прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з врахуванням страхового стажу та відповідно до ст. ст. 27, 28, п. 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи питання з якого часу право позивача на перерахунок пенсії підлягає захисту, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Ленінського районного суду від 19 грудня 2012 року, зміненого постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року, позивачу з 01 грудня 2011 року було поновлено виплату пенсії, розмір якої розрахований, відповідно до ст. ст. 27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, згідно Рішення № 94/1 від 13 листопада 2015 року Пенсійний фонд розпочав утримання надміру виплачених сум пенсії позивача, а тому колегія суддів приходить до висновку, що саме з цього часу, з 13 листопада 2015 року, право позивача на отримання пенсії у розмірі, згідно чинного законодавства України підлягає відновленню.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виплати моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або без діяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки позивачем не було надано доказів на підтвердження характеру та розміру заподіяної моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог цій частині.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 552,00 грн., оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

З огляду на наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Справу в суді першої інстанції було розглянуто в порядку скороченого провадження, згідно ст. 183-2 КАС України. Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2016 року - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо виплати пенсії в розмірі меншому ніж мінімальна пенсія за віком, який встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі не меншому прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з врахуванням страхового стажу, відповідно ст.ст. 27, 28, 43 п. 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 13.11.2015 року, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: