Справа № 442/5784/15а,2а/442/185/15
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Справа № 876/11717/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 Євгенівнина на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області, яким просив скасувати рішення відповідача від 28.05.2015 року № 93 «Про вирішення питань, повязаних із захистом прав дітей» в частині затвердження висновку про доцільність визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2015 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, зясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, прийнято з порушенням, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття таких, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та беручи до уваги попередню поведінку учасників цивільно-правових відносин, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила третя особа у справі, вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що секретар міської ради був наділений повноваженнями підписувати оскаржуване рішення. Також, на думку апелянта, для зустрічей батька з дітьми є обовязковою взаємна згода обох батьків, оскільки без такої згоди практично неможливе виконання батьками обовязків щодо виховання дітей.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановив суд, рішенням Дрогобицької міської ради Львівської області від 28.05.2015 року № 93 «Про вирішення питань, повязаних із захистом прав дітей» було, зокрема, затверджено висновок про доцільність визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 год. до 18.00 год. неділі за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 у м. Львові (м. Львів, вул. Панча, 12/31) або за місцем проживання матері ОСОБА_2 та бабусі дітей - ОСОБА_5 за адресою: м. Дрогобич, вул. М.Грушевського, 58/56; встановити ОСОБА_2 час спільного відпочинку з вищезазначеними дітьми тривалістю 14 календарних днів щорічно у період літніх канікул (з 01.06 до 01.09) та 7 календарних днів у період зимових канікул (20.12 до 20.01) на території України за згодою дочки ОСОБА_3, з сином ОСОБА_4 за згодою батьків.

Суд першої інстанції, скасовуючи дане рішення, виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним.

Однак суд першої інстанції не врахував наступного.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. п. 1, 7 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 17 цього Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Водночас, оцінивши суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що між ОСОБА_2 та його колишньою дружиною ОСОБА_1 виник спір з приводу визначення способу участі позивача як батька у вихованні та спілкуванні з їхніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто в даному випадку існує спір про права позивача та третьої особи, які випливають із сімейних правовідносин.

Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

А відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства спори щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з сімейних відносин.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності в розумінні наведених вище норм Кодексу адміністративного судочинства України, а врегульовує сімейні правовідносини, в зв'язку з чим, на думку колегії суддів, даний спір є цивільно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А згідно з ч. 1 ст. 203 цього Кодексу постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального справа, що призвело до неправильного вирішення справи, тому її слід скасувати і закрити провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2015 року у справі № 442/5784/15-а за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, про скасування рішення скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_6

Ухвала складена в повному обсязі 17.02.2017 року