Справа № 604/992/16-а,2-а/604/43/16
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Справа № 876/704/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сапіги В.П., Обрізка І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття справи,-

В С Т А Н О В И В:

27.10.2016 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ № 047997 від 19.10.2016 року.

Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2016 року позов задоволено частково. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ № 047997 від 19.10.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадженням закрити, звільнивши його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем порушено норми адміністративного законодавства, що підтверджується підтверджується оглянутою у судовому засіданні відео фіксацією, наданою представником відповідача. Суд дійшов до переконання про наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України.

Разом із тим, інспектор ПП лейтенант поліції Нащубським О.О. не з'ясував даних обставин та передчасно виніс постанову про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності та наклав на нього грошове стягнення у виді штрафу. Зокрема інспектором при накладенні стягнення не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, не враховано будь-яких обставин що пом'якшують чи обтяжують відповідальність особи, характеризуючи даних з місця проживання, не з'ясовано його матеріальний стан, стан здоров'я та можливість сплати штрафу, осіб що перебувають на його утриманні, чи було заподіяно його діями майнову шкоду, якщо так то кому саме, а також інших обставин, котрі б послужили підставою для ухвалення справедливого та законного рішення при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення. Вказане є порушенням вимог КпАП України та рішень ЄСПЛ, оскільки порушує безпосереднє право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності та може свідчити про упереджене ставлення до правопорушника та необ'єктивність і необґрунтованість при прийнятті рішення у виді накладення розміру штрафу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанову серії ПСЗ № 047997 від 19.10.2016 року винесену інспектором патрульної поліції лейтенантом поліції Нащубським О.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України слід скасувати, адміністративну справу відносно нього закрити, обмежившись усним зауваженням.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, винесеною із порушенням норм матеріального та процесуального права, Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції оскаржило її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що Управлінням було надано відеозйомку фіксації події адміністративного правопорушення, що міститься в матеріалах справи та з якої вбачається, що позивач порушив вимоги. 8.7.3е ПДР України, що в розумінні ст. 69 КАС України та ст. 251 КУпАП є належним доказом. Відповідно судом першої інстанції встановлено в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Оскільки вина позивача в правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.122 КУпАП доведена, то оскаржувана постанова посадової особи відповідача серії ПСЗ № 047997 від 19.10.2016р про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП винесена правомірно.

Разом з тим, обґрунтовано прийшовши до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, допустив порушення норм процесуального права, застосувавши положення ст.22 КУпАП. Суд не врахував, що в даній справі він не є органом, який уповноважений вирішувати справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Суд має розглядати справу не в порядку КУпАП, а за нормами КАС України. Таким чином суд першої інстанції, приймаючи спірну постанову, вийшов за межі наданих йому повноважень.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 19.10.2016р. о 07:30 год позивач - ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Opel Combo-C, номерний знак НОМЕР_1, в м. Хмельницький, на перехресті вул. Трудова та Пілотська, повертаючи праворуч стрілці зеленого кольору на табличці, не надав перевагу транспортним засобам, які рухались на сигнал світлофору, що дозволяє рух, чим порушив п. 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України.

За вчинення вказаного адміністративного правопорушення інспектором патрульної поліції третьої роти лейтенантом Нащубським Олександром Олександровичем винесено постанову серії ПСЗ № 047997 від 19.10.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. (із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В силу п. 1 розділу 8 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

У відповідності до п.8.7.3 (е) ПДР України сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків.

Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015р. за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Так, у чинному законодавстві України відсутні вимоги щодо зазначення у постанові по справі про адміністративне правопорушення зазначення замірів, показань свідків тощо.

Системний аналіз вказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що інспектор патрульної поліції третьої роти лейтенант Нащубський О.О. діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення серії ПСЗ № 047997 від 19.10.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за формою відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Як судом першої інстанції, так і апеляційним судом досліджено диск відеофіксації з місця адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, а постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, з дотриманням вимог чинного законодавства.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень.

Таким чином, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, віднесено до компетенції органів Національної поліції, то і можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю на підстав ст.22 КУпАП відноситься до дискреційних повноважень відповідної посадової особи таких органів. При цьому адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження інших державних органів при наданні оцінки правомірності прийнятих ними рішень.

Отже, оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 202 КАС України є підставою для скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2016 року у справі №604/992/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття справи відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді В.П. Сапіга

І.М. Обрізко