Справа № 554/9740/16-а
Суддя: Антонов С. В.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 14.02.2017 Справа № 554/9740/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави, у складі:

головуючого судді - Антонова С.В.,

секретаря - Плаксюк І.Ю.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Азарян К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Октябрського районного суду м.Полтави матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, Управління Державної казначейської служби в м.Полтаві Полтавської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, Управління Державної казначейської служби в м.Полтаві Полтавської області, в якому просив:

- визнати протиправними дії та неправомірною бездіяльність Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови позивачу провести в повному обсязі та без обмеження граничного розміру перерахунок і виплату пенсії, припинення з грудня 2015 року по теперішній час доплат як учаснику бойових дій, у вересні 2016 року нарахування та стягнення за період з грудня 2015 року по червень 2016 року податку на пенсію та військового збору на суму 7709,13 грн.;

- зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести роботу, спрямовану на повний перерахунок та виплату із 01.12.2015 року позивачу пенсії в межах 90% від заробітної плати за теперішньою існуючою аналогічною посадою в органах прокуратури, за якою він був звільнений на пенсію за вислугою років без обмеження граничного розміру, поновити позивачу та виплатити із грудня 2015 року по теперішній період часу всі доплати до пенсії, як учаснику бойових дій;

- Полтавському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області та Державній податковій інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області перерахувати та повернути позивачу грошові кошти, які були нараховані та стягнуті у вересні 2016 року за період з грудня 2015 року по червень 2016 року, в якості податку на пенсію - 7008,30 грн., та військового збору - 700,83 грн., всього на загальну суму 7709,13 грн.;

- стягнути з Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача 70000 грн. моральної шкоди та всі судові витрати по справі за надання правової допомоги;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення та зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до суду в десятиденний строк після набрання ним законної сили, звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказав, що 07.04.2016 року Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, розглянувши письмову заяву ОСОБА_1 від 30.03.2016 року, протиправно відмовило йому у перерахунку пенсії за вислугою років.

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 26.05.2016 року та Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016 року (справа №554/2761/16-а) були визнані неправомірними дії Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області. Одночасно, судом було зобов'язано Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з грудня 2015 року у відсотках, які діяли на момент призначення пенсії, тобто в межах 90 % від заробітної плати за теперішньою існуючою аналогічною посадою в органах прокуратури, за якою він був звільнений на пенсію за вислугою років.

26.05.2016 року, за заявою позивача, суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди залишив без розгляду, так як для участі у справі в суді не були залучені відповідні органи Державної казначейської служби України.

Рішення суду набрали законної сили ще 14.07.2016 року, але органи пенсійного фонду в повному обсязі так і не виконали рішення суду. Зокрема, ними було запроваджено обмеження у виплаті пенсії сумою в 10740 грн., що становить лише 57,06% від теперішньої заробітної плати.

30.09.2016 року Октябрським районним судом м.Полтави було роз'яснено вищевказане рішення суду від 26.05.2016 року, що перерахунок і виплату пенсії позивачу необхідно провести у розмірі 90% від заробітної плати без обмеження граничного розміру, але 08.11.2016 року Харківський апеляційний адміністративний суд скасував дану ухвалу суду першої інстанції, мотивуючи своє рішення тим, що вищевказана вимога судами не розглядалась, а таким чином суд змінив зміст свого рішення.

Крім того, в порушення чинного спеціального законодавства щодо ветеранів та учасників бойових дій позивача позбавили доплати до вже існуючої пенсії в сумі 282,50 грн. Також, у вересні 2016 року в порушення ст.64 Конституції України, норм пенсійного законодавства та ст.164 Податкового кодексу України, в редакції та зі змінами від 22.06.2016 року, навіть в період, коли такі норми з 01 липня 2016 року були вже скасовані протиправно вдалися до нарахування і стягнення з позивача податку на пенсію та військового збору на загальну суму 7709,13 грн.

Окрім цього, систематичні, тривалі та протиправні дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди. Порушено його нормальний соціально-побутовий ритм життя, позбавлений можливості придбати в повному обсязі ліки. Як наслідок нервове перенапруження ОСОБА_1 значно відображається на стані його здоров'я. У 2016 року позивач вимушений був проходити стаціонарне лікування в кардіологічному відділенні Полтавського обласного клінічного госпіталю для ветеранів та інвалідів війни. Таким чином, позивачу завдано моральну шкоду, яку на даний час він оцінює в 70000 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити, пояснення надав аналогічні до змісту позовної заяви.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях, що містяться у матеріалах справи. Вказала, що постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 26.05.2016 року, зобов'язано Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 грудня 2015 року у відсотках, які діяли на момент призначення пенсії, тобто в межах 90 % від заробітної плати за теперішньою існуючою аналогічною посадою в органах прокуратури, за якою позивач був звільнений на пенсії за вислугою років.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 року в даній частині постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 26.05.2016 року залишено без змін.

Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області 03.08.2016 року відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №554/2176/16-а.

На виконання постанови Полтавським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області направлено повідомлення про повне виконання рішення суду із зазначенням суми, яка підлягала до виплати та розпорядження по справі.

У відповідності до Закону України №213 від 02.03.2015 року передбачено, що максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із Законом України №911 від 24.12.2015 року, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, що мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не можуть перевищувати 10740 гривень.

Податок на пенсію та військовий збір були нараховані та стягнуті з ОСОБА_1 у вересні 2016 року відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (№71-VІІІ від 28.12.2014 року), згідно з яким з 01.01.2015 року об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб та військовим збором є доходи, визначені ст.163 Податкового кодексу України, до яких належать суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення (15 % податку з доходів фізичних осіб та 1,5 % військового збору).

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 70 тисяч гривень задоволенню не підлягають, оскільки позивачем у позові не було наведено у чому полягали його душевні страждання або інші прояви моральної шкоди, чим це підтверджується та підстави визначеними законодавством для її відшкодування.

Крім того відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії в розмірі 90 % без обмеження граничного розміру з 01.12.2015 року, оскільки ним порушено шестимісячний строк на звернення до адміністративного суду, передбачений ч. 1 ст. 99 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наполягав на застосуванні положень ст. 100 КАС України.

Представник Управління Державної казначейської служби України у м.Полтаві Полтавської області у судове засідання не з'явився, надав суду пояснення, у яких просив провести розгляд справи без його участі. Окрім цього зазначив, що Управління в межах спірних правовідносин ніяких протиправних дій щодо позивача не здійснювало та законних прав позивача не порушувало, оскільки звернень від позивача до Управління з приводу спірних правовідносин не надходило.

Згідно зі ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Однак, позивач обґрунтував заподіяну йому матеріальну шкоду включно словами, що мітяться в позовній заяві, не надавши належних та допустимих доказів , які б підтвердили заподіяну йому моральну шкоду та відповідно її розмір компенсації в сумі , яка становить саме 70000 грн. (а.с.56).

Представник відповідача - Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом вручення судової повістки, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив (а.с. 52).

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені сторонами доводи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 26.05.2016 року позов ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задоволено та визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до поданої ним заяви від 30 березня 2016 року; зобов'язано Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 грудня 2015 року у відсотках, які діяли на момент призначення пенсії, тобто в межах 90 % від заробітної плати за теперішньою існуючою посадою в органах прокуратури, за якою він був звільнений на пенсію за вислугою років; стягнуто з відповідача витрати на правову допомогу; позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди залишені без змін (а.с. 27-28).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу та прийнято нову постанову, в іншій частині постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 26.05.2016 року залишено без змін (а.с. 29-30).

На звернення позивача про надання відомостей щодо розміру фактично нарахованої та призначеної пенсії за вислугу років від 25.08.2016 року Полтавське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області надало довідку про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2015 року по 30.09.2016, з якого вбачається, що щомісячний розмір пенсії становить 10740 гривень, в тому числі доплата як учаснику бойових дій. З нарахованих сум відраховано податок та військовий збір в загальній сумі 7008,30 гривень та 700,83 гривень відповідно (а.с. 11).

26.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області із скаргою, в якій просив скасувати обмеження його пенсії, донарахувати і виплатити пенсію в розмірі 90% від існуючої тепер заробітної плати, включивши доплати до пенсії як учаснику бойових дій, повернути відраховані суми податку та військового збору (а.с. 12).

На скаргу ОСОБА_1, листом від 19.10.2016 року №313/Б/17-4 Полтавським об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області зазначено, що з 1 травня 2016 року набрав чинності Закон України від 10.12.2015 року №899-VІІІ «Про державну службу», яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу».

Порядок призначення таких пенсій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», яка застосовується, починаючи з 1 травня 2016 року.

У період до 31.12.2016 року пенсія в повному обсязі незалежно від факту роботи, виплачується інвалідам І та ІІ групи, інвалідам війни ІІІ групи та учасникам бойових дій, особам, на яких поширюється чинність п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Враховуючи зазначені зміни, після опрацювання виплатних документів щодо виконання судового рішення щомісячна сума пенсії ОСОБА_1, починаючи з грудня 2015 року, становить 10740,00 грн., доплату військового збору та ПДОФ за період з 01.12.2015 року позивач отримав у вересні поточного року на загальну суму 50852,19 грн. (а.с. 13-14).

Однак, доводи відповідача, викладені у листі Полтавського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 19.10.2016 року №313/Б-17-4 та наданих запереченнях не відповідають вимогам закону, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Нормою статті 46 Конституції України гарантовано право особи на соціальний захист, що включає і право на забезпечення громадян у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ та організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Право ОСОБА_1 на перерахунок і виплату пенсії, починаючи з 01 грудня 2015 року з розрахунку 90 % від заробітної плати за теперішньою існуючою аналогічною посадою в органах прокуратури, за якою він був звільнений на пенсію за вислугою років, визнано постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 26.05.2016 року у справі №554/2761/16-а, а тому, у відповідності до ст. 255 КАС України, ця постанова є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою від 26.05.2016 року у справі №554/2761/16-а не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Виходячи з цього принципу, суд вважає, що зворотна дія в часі закону чи іншого нормативно-правового акта полягає в тому, що його юридична обов'язковість поширюється на факти, які виникли до набрання ним чинності, причому саме з моменту їх виникнення. Санкції ж юридичних норм, котрі пом'якшують чи скасовують відповідальність особи, зворотну дію мають.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Із цього приводу Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними; громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Питання недопущення звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод неодноразово було предметом конституційного розгляду. Зокрема, у абзаці шостому пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14 червня 2007 року № 3-рп/2007 зазначається: «Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики».

У абзаці третьому пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 Конституційний Суд України також зазначив:

«Служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов'язані з постійним ризиком для життя і здоров'я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються, зокрема, і на службу в Збройних Силах України. Багато таких «пільг», встановлених законами України «Про міліцію», «Про прокуратуру» тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів. Оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе лише за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та пункту 19 статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України)».

Також у абзаці десятому підпункті 2.2 пункті 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 зазначено: «Обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п'ятою статті 17 Конституції України, які зобов'язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України».

У Рішенні від 26 червня 2014 року в справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності (пункт 52).

Крім того, з згідно абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗаконуУкраїни «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 року обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Верховний Суд України у постанові від 1 липня 2014 року в справі № 21-244а14 висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що пенсія ОСОБА_3 призначена з 04.09.2001 року, тобто до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 02.03.2015 року №911-VІІІ, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача зробити перерахунок та виплачувати пенсію без обмеження її граничного розміру підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та законні, а заперечення представника відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд вважає також частково обґрунтованими доводи позивача про безпідставне відрахування пенсійними органами з його пенсії податку з доходів фізичних осіб в розмірі 7008,30 гривень та військового збору в сумі 700,83 гривень.

Так, згідно з довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2015 року по 30.09.2016 року, з нарахованих сум пенсії позивача щомісячно відраховувався податок з доходів фізичних осіб в загальній сумі 7008,30 гривень та військовий збір в загальній сумі 700,83 гривень (а.с. 11).

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, після проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 її розмір становив понад три мінімальні заробітної плати, а тому при відрахуванні з пенсії ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб та військового збору органи пенсійного фонду керувались положеннями ст. 164.2.19 Податкового кодексу України відповідно до якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Разом з тим, Законом України № 1411-VIII від 02.06.2016 року внесено зміни до ст.164.2.19 Податкового кодексу України, яку викладено в наступній редакції: «суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати».

Рішення суду, яким зобов'язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 набрало законної сили 14.07.2016 року, а перерахунок пенсії ОСОБА_1 проведено 29 серпня 2016 року (а.с. 62), тобто після вступу в законну силу змін до ст.164.2.19 Податкового кодексу України.

Таким чином, органи пенсійного фонду при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 застосували положення закону, який втратив чинність, що не допускається з підстав наведених вище.

Разом з тим, враховуючи, що за ОСОБА_1 визнано право на перерахунок та виплату пенсії без обмеження її граничного розміру, після проведення такого перерахунку розмір належної до виплати ОСОБА_1 пенсії може перевищувати десять розмірів прожиткового мінімуму. А тому, суми пенсії, в частині такого перевищення підлягають оподаткуванню відповідно до ст.164.2.19 Податкового кодексу України (в редакції від 02.06.2016 року), що повинно бути враховано органами пенсійного фонду, з урахуванням вже відрахованих з пенсії ОСОБА_1 сум податку з доходів фізичних осіб.

Таким чином, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 1 грудня 2015 року, виходячи з розрахунку 90 % від суми заробітної плати за теперішньою аналогічною посадою в органах прокуратури, за якою позивач був звільнений на пенсію за вислугу років без обмеження її граничного розміру, включивши в суму пенсійних виплат доплату як учаснику бойових дій, відрахувавши із суми пенсії податок з доходів фізичних осіб та військовий збір відповідно до ст. 164.2.19 Податкового кодексу України в редакції Закону №1411-VII від 02.06.2016 року.

Згідно з ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як слідує з матеріалів справи, про порушення свого права, а саме обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімуми ОСОБА_3 дізнався лише у вересні 2016 року після проведення перерахунку його пенсії та виплати пенсії, обмеженої десятьма прожитковими мінімуми, у зв'язку з чим адміністративний позов ним поданий в межах строків звернення до суду та його права підлягають захисту з 01.12.2015 року.

Стаття 56 Конституції України передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту завдання йому працівниками Полтавського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області моральної шкоди, не доведено наявності причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідача та виникненням моральних страждань чи погіршення здоров'я позивача. Будь-які судово-медичні чи судово-психологічні дослідження не проводились. У зв'язку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на його користь 70000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 71, 159-163, 167, 186 КАС України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Полтавського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області щодо обмеження граничного розміру пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Полтавське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з 1 грудня 2015 року, виходячи з розрахунку 90 % від суми заробітної плати за теперішньою аналогічною посадою в органах прокуратури, за якою позивач був звільнений на пенсію за вислугу років без обмеження її граничного розміру, включивши в суму пенсійних виплат доплату як учаснику бойових дій, відрахувавши із суми пенсії податок з доходів фізичних осіб та військовий збір відповідно до ст. 164.2.19 Податкового кодексу України в редакції Закону №1411-VII від 02.06.2016 року.

Зобов'язати Полтавське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області здійснити виплати недоплачених сум пенсії ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум та відрахованих сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Встановити місячний строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем - Полтавським об`єднаним управлінням Пенсійного Фонду України Полтавської області до суду звіту про виконання постанови, яка вимагає вчинення певних дій.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання її копії через Октябрський районний суд м. Полтави.

Суддя С.В. Антонов