Справа № 803/1688/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року №876/10516/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Рибачука А.І.,

при секретарі судового засідання - Андрушків І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Другого відділу державної виконавчої служби м.Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби м.Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання протиправним та скасування акта,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Другого відділу державної виконавчої служби м.Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі -ДВС) в якому просив визнати протиправним та скасувати акт опису й арешту майна від 16.03.2016 серія ВП №36456369 (далі - Акт), який був складений заступником начальника ДВДВС Гань А.Ф., (далі - Державний виконавець) при примусовому виконанні виконавчого напису, вчиненого 15.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., та зареєстрованого в реєстрі за №2823, за яким звернуто стягнення на нерухоме майно: квартиру №60, загальною площею 65кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., яка складається з 3 житлових кімнат, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності позивачу (далі - Виконавчий напис).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний Акт складався у відсутності боржника, оскільки Державним виконавцем не вжито усіх необхідних заходів щодо належного повідомлення його про вчинення відповідних виконавчих дій, що позбавило його можливості брати участь у таких, давати усні та письмові пояснення, скористатися правовою допомогою та іншими правами. Крім того зазначає, що опис майна проводився не за місцем знаходження майна.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у справі №803/1688/16 позов задоволено.

Додатковою постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у цій же справі заяву представника позивача ОСОБА_4 про прийняття додаткової постанови задоволено. Присуджено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДВС судовий збір в розмірі 551,20грн (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20коп).

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржили відповідач та третя особа, які покликаючись порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У поданих апеляційних скаргах зазначають, що Державним виконавцем неодноразово надсилались повідомлення боржнику про вчинення виконавчих дій на всі адреси, що містяться у матеріалах виконавчого провадження, проте останній свідомо ухилявся від їх отримання, що свідчить про небажання позивача брати участь у виконавчих діях пов'язаних з описом майна та його реалізації. Крім того, звертають увагу суду на те, що відсутність боржника при складанні акту опису та арешту майна не є перешкодою для вчинення таких дій.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що Державний виконавець при проведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна та за їх результатами складання Акта порушив вимоги щодо належного повідомлення боржника про вчинення виконавчих дій, а тому такий Акт підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні у ДВС знаходиться Виконавчий напис. В якому зазначено, що за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, пропонується задовольнити вимоги стягувача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ) в сумі 476488,55грн, а також стягнути 4764,89грн плати за вчинення Виконавчого напису сплаченого стягувачем (а.с.7).

12.03.2013 Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №36456369 (далі - Постанова), яка була отримана представником позивача 21.05.2013 (а.с.96-67).

16.03.2016 Державним виконавцем було складено Акт за яким описано та арештовано квартиру ОСОБА_1 (а.с.8).

Копія Акта 18.03.2016 була направлена позивачу рекомендованою кореспонденцією на адреси, що були зазначені у Виконавчому написі, проте останнім такі повідомлення не були отриманні та повернулися до відправника (а.с.29).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон №606-XIV).

Положеннями ст.1 Закону №606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 ч.3 цієї ж статті передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 25 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Нормами ст.32 Закону №606-XIV встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.52 цього ж Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з ч.1 ст.57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту (ч.5 ст.57 Закону №606-XIV).

У відповідності до ч.1 ст.59 Закону №606-XIV майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в ч.8 ст.57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, він одержує за зберігання майна винагороду, розмір якої визначається угодою між зберігачем та державним виконавцем.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №606-XIV підлягають примусовому виконанню, визначає «Інструкція з організації примусового виконання рішень», затверджена наказом Міністерства юстиції України (далі - МЮУ) від 02.04.2012 №512/5, (зареєстровано в МЮУ 02.04.2012 за №489/20802, далі - Інструкція).

Згідно вимог пп.4.2.1 п.4.2 Інструкції (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) опис та арешт майна боржника здійснюються в такій послідовності: після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані:

а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті (пп.4.2.2 п.4.2 Інструкції).

У відповідності до вимог підпунктів 4.2.4 та 4.2.5 п.4.2 Інструкції якщо опис і арешт майна здійснюються за участю боржника або його представника, акт опису та арешту майна складається в двох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а другий видається боржнику під розписку на першому примірнику, що залишається у державного виконавця. Якщо описане майно передано на зберігання не боржникові чи його представнику, а іншій особі, то акт опису та арешту майна складається в трьох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а інші вручаються зберігачеві майна та боржнику під розписку на першому примірнику акта.

Висновки суду щодо неналежного повідомлення позивача про те, що будуть вчинятися виконавчі дії пов'язанні із складанням акту опису та арешту майна не можуть братися апеляційним судом до уваги, оскільки ні Законом №606-XIV, ні Інструкцією не передбачено обов'язок державного виконавця повідомляти боржника про опис майна.

Крім того боржнику було достовірно відомо, що у разі добровільного невиконання ним протягом встановленого Постановою строку вимог виконавчого документа подальше його виконання буде здійснюватися у примусовому порядку.

Підпунктом 4.2.3 п.4.2 Інструкції передбачено, що якщо опис і арешт майна здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, державний виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання.

Посилання суду на пп.4.2.3 п.4.2 Інструкції за яким іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, є безпідставним, оскільки за нормами цього підпункту така передача майна здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, а не на виконання виконавчого напису за яким звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом розгляду у даній справі.

Твердження суду першої інстанції щодо правового тлумачення наведених вимог законодавства про виконавче провадження є надумані, свідчать про поверховий, вибірковий його аналіз з метою обґрунтування своєї помилкової правої позиції, яка повністю відповідає позиції позивача.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови та додаткової постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову, з наведених вище підстав. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року було визначено, що кожен із апелянтів повинен був сплатити 606,32грн (шістсот шість гривень 32коп) судового збору за подання апеляційної скарги. Згідно із платіжними дорученнями від 09.12.2016 №4582 та від 13.12.2016 №15644624 ДВС було сплачено 1378грн (тисяча триста сімдесят вісім гривень), а ПАТ - 1515,80грн (тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень 80коп). Частиною 2 ст.87 КАС передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених п.1 ч.1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених ч.1 цієї статті, - повністю.

За таких обставин ДВС необхідно повернути 771,68грн (сімсот сімдесят одна гривня 68коп), а ПАТ - 909,48грн (дев'ятсот дев'ять гривень 48коп) надміру сплаченого судового збору за подання апеляційних скарг.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Другого відділу державної виконавчої служби м.Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року та додаткову постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Повернути Другому відділу державної виконавчої служби м.Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області (код за ) зі спеціального фонду Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір у розмірі 771,68грн (сімсот сімдесят одна гривня 68коп), за подання апеляційної скарги на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у справі №803/1688/16, що внесена згідно з платіжним дорученням від 09 грудня 2016 року №4582 на розрахунковий рахунок Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м.Львова, код отримувача за ЄДРПОУ - 38007573; банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області; МФО - 825014; рахунок отримувача - 1004; код класифікації доходів бюджету - 22030001.

Повернути Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (код за ) зі спеціального фонду Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір у розмірі 909,48грн (дев'ятсот дев'ять гривень 48коп) за подання апеляційної скарги на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у справі №803/1688/16, що внесена згідно з платіжним дорученням від 13 грудня 2016 року №15644624 на розрахунковий рахунок Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м.Львова, код отримувача за ЄДРПОУ - 38007573; банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області; МФО - 825014; рахунок отримувача - 1004; код класифікації доходів бюджету - 22030001.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя А.І. Рибачук

Повний текст виготовлений 20 лютого 2017 року.