Справа № 813/630/17
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/630/17

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

17 лютого 2017 року 813/630/17

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Хома О.П., перевіривши матеріали позовної заяви Львівської міської громадської організації «Російське товариство ім. О.Пушкіна» до Львівської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

Львівська міська громадська організація «Російське товариство ім. О.Пушкіна» (далі – ЛМГО «Російське товариство ім. О.Пушкіна») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської обласної ради, в якому просить визнати протиправним та скасувати підпункт 9 пункту 6 рішення XXI сесії V-го демократичного скликання Львівської обласної ради № 477 від 26 лютого 2008 року «Про питання врегулювання прав власності на об’єкти нерухомого майна спільної власності територіальних громад Львівської області» в частині оформлення права спільної власності територіальних громад Львівської області за Львівською обласною радою на об’єкт нерухомого майна – кінотеатр ім. Короленка, за адресою: м. Львів, вул. Короленка 1а та визнання недійсним свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно від 24.04.2008 року.

Зі змісту позовної заяви слідує, що підставою оскарження вказаного рішення є перевищення Львівською обласною радою повноважень при оформленні права власності на приміщення Кінотеатру ім. Короленка, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Короленка 1а перевищила свої повноваження, оскільки дане приміщення знаходиться на балансі Російського товариства ім. О.Пушкіна.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у даній справі слід виходити з наступного.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Частиною 2 статті 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно – правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб’єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов’язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать публічно-правові спори з правовідносин, що виникають у сфері здійснення публічної влади. Принаймні одним із учасників публічно-правового спору повинен бути суб’єкт владних повноважень і цей спір має бути саме з приводу публічно-правових відносин, у якому позивач вважає, що суб’єкт владних повноважень своїми рішеннями, дією чи бездіяльністю порушив його права, свободи чи інтереси.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині третій статті 17 КАС України. Це справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об’єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Главою 23 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено загальні положення про право власності.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з вимогами статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Як видно з позовної заяви та долучених до неї матеріалів 21 серпня 1990 року виконавчий комітет Львівської обласної ради народних депутатів прийняв рішення № 293 «Про передачу приміщення кінотеатру ім. Короленка у м. Львові Товариству друзів російської і української культур ім. О.Пушкіна».

01 жовтня 1990 року згідно накладної №1 приміщення кінотеатру ім. Короленка вартістю 63 925 крб було передано Товариству друзів російської і української культур ім. О.Пушкіна.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 11.10.1990 року № 375 зареєстровано статут Російського товариства ім. О.Пушкіна.

28 листопада 1990 року відповідно до акту №7 приймання-передачі основних засобів було передано приміщення даного кінотеатру Російському товариству ім. О.Пушкіна.

30 червня 1993 року наказом голови російського товариства ім. Пушкіна № 41, у відповідності з рішенням Львівського облвиконкому № 293 від 21.08.1990 р взято на баланс Російського товариства ім. О.Пушкіна будівлі колишнього кінотеатру по вул. Короленка, 1а.

Рішенням XXI сесії V-го демократичного скликання Львівської обласної ради № 477 від 26 лютого 2008 року «Про питання врегулювання прав власності на об’єкти нерухомого майна спільної власності територіальних громад Львівської області» вирішено оформити право власності територіальних громад Львівської області за львівською обласною радою на об’єкти нерухомого майна, які задовольняють спільні потреби територіальних громад Львівської області, зокрема і на Кінотеатр ім. Короленка, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Короленка 1а.

На підставі вказаного рішення та у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.04.2008 року за Львівською обласною радою закріплено 1/1 частка комунальної власності Кінотеатру ім. Короленка, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Короленка 1а.

12.05.2008 року вказане свідоцтво зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

25.10.2016 року Львівською обласною радою винесено рішення № 271 Про звіт тимчасової контрольної комісії обласної ради для вивчення питання правомірності користування комунальним приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Короленка 1а.

Як слідує з преамбули вказаного рішення, з метою забезпечення ефективного використання майна спільної власності територіальних громад, враховуючи висновки тимчасової контрольної комісії обласної ради для вивчення питання правомірності користування комунальним приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Короленка 1а та висновок постійної комісії з питань бюджету комунального майна та приватизації, Львівська обласна рада вирішила у встановленому порядку Управлінню майном спільної власності ЛОР вжити заходів щодо повернення будівлі, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Короленка 1а та передати на баланс комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно».

Вищевказані документи, на думку позивача, порушують його право на користування будівлі кінотеатру ім. Короленка, за адресою: м. Львів, вул. Короленка 1а.

Вказане в сукупності дає підстави стверджувати про те, що між сторонами існує спір про право власності на нерухоме майно – кінотеатр ім. Короленка, за адресою: м. Львів, вул. Короленка 1а.

Таким чином, між сторонами виник спір про право, який носить цивільно-правовий характер, а тому і захист права та інтереси позивача повинен відбуватися у спосіб, визначений статтею 16 Цивільного кодексу України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України щодо застосування норм права у спорах аналогічної категорії, неодноразово висловленій, зокрема у постановах від 11 листопада 2014 року № 21-493а14, від 9 грудня 2014 року № 21-308а14 та від 01 жовтня .2013 року №21-228а13, які в порядку ст.244-2 КАС України є обов’язкова для всіх судів України.

Вказані обставини відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 6 статті 109 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз’яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Отже, позивачу слід звернутись в порядку цивільного судочинства до місцевого загального суду, з урахуванням правил територіальної підсудності.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

Ураховуючи вказану норму, сплачений за квитанцією № 107 від 13 лютого 2017 року судовий збір у розмірі 1600 грн, слід повернути позивачу.

Керуючись ст. ст. 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Львівської міської громадської організації «Російське товариство ім. О.Пушкіна» до Львівської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз’яснити Львівській міській громадській організації «Російське товариство ім. О.Пушкіна», що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом, з урахуванням правил територіальної підсудності.

Судовий збір у розмірі 1600 (одну тисячу шістсот) грн, сплачений за квитанцією № 107 від 13.02.2017 року, повернути Львівській міській громадській організації «Російське товариство ім. О.Пушкіна».

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п’яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п’яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.