Справа № 826/22462/15
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЕ» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.09.2015 № , від 10.09.2015 № та від 10.09.2015 № ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «АСЕ» (далі - ТОВ «АСЕ», позивач)звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.09.2015 № , від 10.09.2015 № та від 10.09.2015 № .

Позовні вимоги мотивовано тим, що Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі хибних висновків акту перевірки від 12.08.2015 №3353/26-56-22-05-04/22958070, необґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.09.2015 № , від 10.09.2015 № та від 10.09.2015 № . За посиланням позивача, він є добросовісним платником податків, вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 10.09.2015 №, № та №.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЕ» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс» за період з 01.01.2014 по 01.04.2015.

Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «АСЕ»:

- підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на суму 386 198,00 грн. та занижено податок на прибуток за 2014 рік у сумі 253 672,00 грн.;

- пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 359 097,00 грн., у тому числі за грудень 2014 року на суму 359 097,00 грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 12.08.2015 №3353/26-56-22-05-04/22958070 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 10.09.2015 №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «АСЕ» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) на загальну суму 448 871,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 359 097,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 89 774,00 грн.;

- від 10.09.2015 №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «АСЕ» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності податком на прибуток у розмірі 386 198,00 грн.;

- від 10.09.2015 №, яким товариству з обмеженою відповідальністю "АСЕ" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 317 090,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 253 672,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 63 418,00 грн.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченям сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, до складу валових витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, входять: витрати операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138.1 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з і пунктом 185.1 стаття 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

- придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

- придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

- отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

- ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 Податкового кодексу України, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 Податкового кодексу України) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього

Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженогонаказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 12.08.2015 №3353/26-56-22-05-04/22958070 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю «АСЕ» та його контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс».

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «АСЕ» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс» (підрядник) укладено типові договори підряду від 06.10.2014 №0610-01, від 08.10.2014 №0810-02, від 07.11.2014 №0711-01, від 01.12.2014 №036, відповідно до яких замовник доручає, а підрядник зобов'язується здійснити виконання комплексу робіт на об'єктах (ремонт школи №168 для дітей з обмеженими можливостями в місті Києві, ТРЦ «Блокбастер», смт. Димер, відновлювальний ремонт в учбово-громадському центрі в місті Вінниця) та передати виконані роботи замовнику.

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 вищезазначених договорів, в строк не пізніше трьох робочих днів з моменту повідомлення підрядником замовника про виконання робіт або якогось з етапів цих робіт, уповноважені представники підписують акт приймання виконаних робіт цього об'єму робіт.

Щодо посилання апелянта на те, що позивачем не підтверджено та не надано доказів здійснення господарської діяльності, а саме виконання робіт, колегія судді звертає увагу на наступне .

Так, відповідно до матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження виконання умов зазначених договорів та руху активів в процесі здійснення господарських операцій надано копії: договору підряду від 06.10.2014 №0610-01 з додатками №1 (специфікація №1) та № 2 (специфікація №2), від 08.10.2014 №0810-02 з додатком №1 (специфікація №1), від 07.11.2014 №0711-01 з додатком №1 (специфікація №1), від 01.12.2014 №036 з додатком №1 (специфікація №1), податкових накладних, актів виконаних робіт.

Зокрема, на підтвердження виконання робіт на об'єкті «ремонт школи №168 для дітей з обмеженими можливостями в місті Києві» відповідно до договору підряду від 06.10.2014 №0610-01, позивачем надано копії: листа товариства з обмеженою відповідальністю "АСЕ" від 30.09.2014 вих. №72 щодо отримання дозволу на виконання робіт, листа від 13.10.2014 №28 середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №168 про погодження терміну початку робіт на об'єкті - школа №168, витяг із тендерної документації.

Також, на обґрунтування ділової доцільності у спірних правовідносинах позивачем надано суду, штатний розклад Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЕ».

Щодо посилання відповідача на те, що проведення перевірки здійснено на підставі постанови старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Зозулі О.П. про призначення документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЕ», колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, контролюючим органом зазначено, що до державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві надійшла постанова старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Зозулі О.П. про призначення документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЕ» від 16.04.2015, який розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, встановив, що невстановлені особи, з метою прикриття незаконної діяльності, що зокрема виражалась у пособництві в ухиленні від сплати податків службовим особам підприємств реального сектору економіки, використовуючи підроблені документи, створили ряд підприємств з ознаками фіктивності, одним з яких є товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс».

Також, як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс» діяли особи, які не мали законних повноважень на його представництво, на вчинення від його імені юридично значущих дій, оскільки не були наділені такими повноваженнями засновником підприємства. Зокрема, державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві зазначено, що документи видані товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс», підписані директором ОСОБА_3, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АСЕ» не можуть брати участь у формуванні витрат що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за перевіряємий період.

Контролюючим органом на спростування реальності господарських операцій, здійснених товариством з обмеженою відповідальністю «АСЕ» та товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс» зазначено, що на момент проведення перевірки згідно бази даних АІС «Податковий блок» засновником товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс» є ОСОБА_4 та вказано на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2015 №755/12616/15-к, відповідно до якого, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205-1 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.

Аналізуючи зазначені доводи контролюючого органу, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, на момент укладення договорів підряду від 06.10.2014 №0610-01, від 08.10.2014 №0810-02, від 07.11.2014 №0711-01, від 01.12.2014 №036 та на момент вчинення господарських правовідносин між товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АСЕ», керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс» є ОСОБА_3, яким підписано вище перелічені договори та податкові накладні.

Окрім зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що посилання державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на те, що договори підряду від 06.10.2014 №0610-01, від 08.10.2014 №0810-02, від 07.11.2014 №0711-01, від 01.12.2014 № 036 підписані неуповноваженою на те особою та посилання на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2015 №755/12616/15-к, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205-1 Кримінального кодексу України, не приймаються судом до уваги, з огляду на наступне.

Договори підряду від 06.10.2014 № 0610-01, від 08.10.2014 № 0810-02, від 07.11.2014 №0711-01, від 01.12.2014 № 036 з боку контрагента позивача підписані керівником товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс» ОСОБА_3, який значиться керівником товариства згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно із приписами частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

В свою чергу, вирок винесено відносно ОСОБА_4.

Доказів підписання договорів саме із цією особою, контролюючим органом не наведено.

Також, на час перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЕ» у період з 30.07.2015 по 05.08.2015, вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2015 №755/12616/15-к, відповідно до якого, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205-1 Кримінального кодексу України, не набрав законної сили у відповідності до приписівстатті 394 Кримінального процесуального кодексу України. Зокрема, під час розгляду адміністративної справи по суті, контролюючим органом, не надано суду доказів набрання законної сили вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2015 №755/12616/15-к.

Надаючи правову оцінку вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2015 №755/12616/15-к, судом встановлено, що даний вирок стосується лише ОСОБА_4, а правовідносини, які вчинялися між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс», в особі директора ОСОБА_3 не були предметом дослідження під час розгляду кримінальної справи №755/12616/15-к.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи, що правовідносини між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс», в особі директора ОСОБА_3, не були предметом дослідження під час розгляду кримінальної справи №755/12616/15-к, посилання контролюючого органу на встановлені під час розгляду кримінальної справи обставини є необґрунтованими, і самі по собі не доводять порушення позивачем податкового законодавства під час здійснення господарських операцій за період, який підлягав перевірці.

Аналогічна правова позиція була висловлена також в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.02.2015 К/800/36300/13.

Також, слід зазначити, що в акті перевірки від 12.08.2015 №3353/26-56-22-05-04/22958070 контролюючим органом вказано на те, що перевіркою повноти визначення доходів при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Сістемс» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 не встановлено їх завищення або заниження.

Зокрема, контролюючим органом зазначено, що взаємовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «АСЕ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грім Сістемс» не вплинули на формування доходів, що враховувались при визначенні об'єкта оподаткування.

Таким чином, під час судового розгляду справи відповідачем не наведено суду доказів щодо порушення фіскальних інтересів держави внаслідок взаємовідносин позивача та його контрагентів.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що контролюючим органом не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 10.02.2015 № К/800/60809/14, від 17.02.2015 № К/800/11240/14, від 10.03.2015 №К/800/22500/14, від 17.06.2015 К/800/17269/13, від 30.07.2015 К/9991/11391/12, 12.11.2015 К/9991/71691/12.

Колегія суддів також звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві не надано належних доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 10.09.2015 №, № та № прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЕ» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.09.2015 № , № та № підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 лютого 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.