Справа № 810/1931/16
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1931/16 Головуючий у 1-й інстанції: Дудін С.О., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Безименної Н.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» (далі - Позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Відповідач, Вишгородська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області) у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.09.2015 №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року зазначений адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представника відповідача, що прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 06.08.2015 по 12.08.2015 Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «БК Акто Моноліт» () за період з 01.01.2015 по 28.02.2015.

За результатами вищезазначеної перевірки податковим органом було складено акт №1506/22-00/32786261 від 14.08.2015 (далі по тексту - акт перевірки).

Як вбачається з акта перевірки, посадовими особами відповідача були виявлені порушення вимог п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим, на думку податкового органу, ТОВ «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» було занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету на загальну суму 221 192,00 грн., у тому числі за січень 2015 року 119 578,00 грн. та за лютий 2015 року 101 614,00 грн.

Підставою для проведення перевірки позивача стала постанова слідчого-начальника другого ВКР СУ ФР Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про призначення позапланової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» за період з 01.01.2015 по 28.02.2015, яка була прийнята на підставі матеріалів кримінального провадження №0000062.

Згідно з вищезазначеною постановою, 26.09.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження №0000062 щодо ТОВ «БК Акто Моноліт» за фактом створення (придбання) групою осіб у період 2013-2015 ряду суб'єктів господарювання з метою прикриття незаконної діяльності та за фактом сприяння ТОВ «БК Акто Моноліт» ухиленню від сплати податків службових особам суб'єктів реального сектору економіки, що відповідає ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 201-2 та ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України.

В ході допиту 10.10.2014 в якості свідка засновника та директора ТОВ «БК Акто Моноліт» Середи І.М. було встановлено, що вказаною особою було перереєстровано ТОВ ТОВ «БК Акто Моноліт» на своє ім'я без мети зайняття підприємницькою діяльністю та виключно для отримання грошової винагороди.

Таким чином, посадові особи Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області дійшли висновку про те, що взаємовідносини між ТОВ «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» та ТОВ «БК Акто Моноліт» не спричинили реального настання господарських операцій, що свідчить про безпідставне віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у розмірі 221 192,00 грн.

На підставі акта перевірки апелянтом було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.09.2015, яким позивачу донараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 331 788,00 грн., з яких: податкове зобов'язання на суму 221192,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 110 596,00 грн. (далі по тексту - оскаржуване податкове повідомлення-рішення).

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з контрагентом, а також фактів суперечності відповідних правочинів фіскальним інтересам держави.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10.12.2014 між ТОВ «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» (Генеральний підрядник) та ТОВ «БК «Акто Моноліт» (Субпідрядник) (далі по тексту - контрагент) було укладено договір №10/12-14, за умовами якого субпідрядник зобов'язався за дорученням генпідрядника виконати будівельно-монтажні роботи на об'єкті: Багатоповерховий житловий будинок №11-Б, №11-В по вул. Богдана Хмельницького в с. Петрівське Києво-Святошинського р-ну Київської області.

Згідно із п.2.1 договору договірна вартість виконаних робіт по будівництву житлового будинку за цим договором визначається на підставі ДБН.Д.1.1-1-2000, ресурсних, елементних, кошторисних норм та збірників ціноутворення в будівництві, що офіційно публікуються щомісячно.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що субпідрядник щомісяця готує акт ф.№КБ-2в та довідку ф.№КБ-3, і до 25 числа місяця, що є звітним, передає для підписання Генпідряднику.

Генпідрядник у триденний термін оформлює акти ф.№КБ-2в та довідку ф. КБ-3 з моменту пред'явлення їх субпідрядником, але не пізніше останнього числа звітного місяця, або надає субпідряднику мотивовану письмову відмову від підписання вищезазначених документів, з переліком необхідних доробок (недоліків) (п.3.2 договору).

Відповідно до п.4 договору субпідрядник, зокрема, виконує роботи в обсязі затвердженої проектно-кошторисної документації і несе за неї відповідальність перед замовником, забезпечує охорону праці і техніку безпеки.

З метою виконання умов договору, ТОВ «БК «Акто Моноліт» виконано, а ТОВ «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» прийнято підрядні роботи на загальну суму 581 821,32 грн., що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт форми КБ-2в за січень-лютий 2015 року за №1.1 від 30.01.2015 на суму 148 089,60 грн. (у тому числі ПДВ на суму 24 681,60 грн.), №1.2 від 30.01.2015 на суму 142 942,32 грн. (у тому числі ПДВ на суму 23 823,72 грн.), №1.1 від 27.02.2015 на суму 146 435,030 грн. (у тому числі ПДВ на суму 24 405,88 грн.), №1.2 від 27.02.2015 на суму 144 354,10 грн. (у тому числі ПДВ на суму 24 059,02 грн.) та довідками про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3: за січень 2015 від 30.01.2015 на суму 291 031,92 грн. та за лютий 2015 року від 27.02.2016 на суму 290 789,40 грн.

З метою часткової оплати вартості виконаних будівельних робіт позивачем було переховано контрагенту платіжними дорученнями наступні суми: №481 від 11.03.2015 - 36 500,00 грн., №426 від 25.02.2015 - 254 631,92 грн., №329 від 10.02.2015 - 36 400,00 грн.

ТОВ «БК «Акто Моноліт» було виписано ТОВ «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» податкові накладні №58 від 30.01.2015 на суму 291 031,92 грн. (у тому числі ПДВ 48 505,32 грн.) та №86 від 27.02.2015 на суму 290 789,40 грн. (у тому числі ПДВ 48 464,90 грн.). Суми податку на додану вартість були включені позивачем до складу податкового кредиту за звітні періоди січень - лютий 2015 року, про що свідчать додатки 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року від 20.02.2015 та за лютий 2015 року від 20.03.2015 (Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5).

08.12.2014 між ТОВ «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» (Підрядник) та ТОВ «Будівельна компанія «Акто Моноліт» (Субпідрядник) було укладено договір №08/12-14, за умовами якого субпідрядник зобов'язався за дорученням підрядника виконати будівельно-монтажні роботи на будівництві «Науково-виробничого центру» у м. Вишгород Вишгородського р-ну, Київської обл.

Згідно з п.2.1 договору договірна вартість виконаних робіт по будівництву житлового будинку за цим договором визначається на підставі ДБН.Д.1.1-1-2000, ресурсних, елементних, кошторисних норм та збірників ціноутворення в будівництві, що офіційно публікуються щомісячно.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що субпідрядник щомісяця готує акт ф.№КБ-2в та довідку ф.№КБ-3, і до 25 числа місяця, що є звітним, передає для підписання Генпідряднику.

Підрядник у триденний термін оформлює акти ф. №КБ-2в та довідку ф. КБ-3 з моменту пред'явлення їх субпідрядником, але не пізніше останнього числа звітного місяця, або надає субпідряднику мотивовану письмову відмову від підписання вищезазначених документів, з переліком необхідних доробок (недоліків) (п.3.2 договору).

Відповідно до п.4 договору субпідрядник, зокрема, виконує роботи в обсязі затвердженої проектно-кошторисної документації і несе за неї відповідальність перед замовником, забезпечує охорону праці і техніку безпеки.

На виконання вказаного договору ТОВ «БК «Акто Моноліт» виконано, а ТОВ «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» прийнято будівельно-монтажні роботи на загальну суму 745 329,60 грн., що підтверджується наступними первинними документами:

1) актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в: №1 за лютий 2015 року на суму 318 895,20 грн. (у тому числі ПДВ 53 419,20 грн.); №2 за січень 2015 року на суму 168 008,40 грн. (у тому числі ПДВ 28 001,40 грн.); №1 за січень 2015 року на суму 258 426,00 грн. (у тому числі ПДВ 43 071,00 грн.);

2) довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3: за січень 2015 року від 30.01.2015 на суму 426 434,40 грн. (ПДВ - 71 072,40 грн.) та за лютий 2015 року від 27.02.2016 на суму 318 895,20 грн. (ПДВ - 53 149,20 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що з метою здійснення розрахунків за виконані роботи позивачем було перераховано контрагенту кошти в розмірі 466 434,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №485 від 12.03.2015 на суму 40 000,00 грн., №425 від 25.02.2015 на суму 372 834,40 грн. та №330 від 10.02.2015 на суму 53 600,00 грн.

Надалі, ТОВ «ТОВ «БК «Акто Моноліт» було виписано ТОВ «Київське транспортно-будівельне підприємство №3» податкові накладні за №59 від 30.01.2015 на суму 426 434,40 грн. (у тому числі ПДВ на суму 71 072,40 грн.) та №87 від 27.02.2015 на суму 318 895,20 грн. (у тому числі ПДВ на суму 53 149,20 грн.). Суми податку на додану вартість були включені позивачем до складу податкового кредиту за звітні періоди січень-лютий 2015 року, про що свідчать додатки 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року від 20.02.2015 та за лютий 2015 року від 20.03.2015 (Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5).

Як вбачається зі змісту акту перевірки, висновки податкового органу про приховування (заниження) позивачем податку на додану вартість ґрунтуються на відсутності реальності вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Між тим, в матеріалах справи містяться надані позивачем первинні документи, які спростовують висновки податкового органу та досліджені колегією суддів апеляційної інстанції в повному обсязі.

Так зокрема, податкові накладні, виписані ТОВ «БК «Акто Моноліт», містять всі необхідні реквізити, передбачені ст.201 Податкового кодексу України, а фактично висновок податкового органу про завищення податкового кредиту за результатом здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «БК «Акто Моноліт» ґрунтується на підставі тверджень про те, що господарські операцій позивача з вказаним контрагентом носять фіктивний характер, оскільки у ТОВ «БК «Акто Моноліт» відсутній рух активів, власний капітал, основні фонди, фізичні та технічні можливості для вчинення задекларованих господарських операцій, а також, відсутній реальний ланцюг постачання товарно-матеріальних цінностей та наданих послуг. Крім того, контролюючий орган посилається на заперечення директора зазначеного товариства щодо його причетності до діяльності, що були надані ним під час досудового розслідування кримінальної справи.

Разом з тим, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що на час існування спірних правовідносин, контрагент позивача був належним чином зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак мав належний обсяг правосуб'єктності для здійснення господарських операцій.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що податковий орган ані в ході проведення перевірки, ані під час судового розгляду в суді першої інстанції не надав належних та допустимих доказів про невідповідність первинних бухгалтерських документів позивача вимогам чинного податкового законодавства.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що договори укладені між останнім та його контрагентом, мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.

Абзацом 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення ПДВ до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 необхідною умовою для віднесення позивачем сум податку з придбаних товарів (робіт, послуг) до податкового кредиту та до складу валових витрат є факт придбання таких товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в межах його власної господарської діяльності, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (робіт, послуг), тому в межах даного спору підлягає встановленню факт підтвердження сум витрат на придбання товарів (робіт, послуг) належним чином оформленими первинними документами, факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом та спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції.

Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність вчинення господарської операції, відповідність вчиненої господарської операції господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що всі вищезазначені первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем оформлені у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та повністю відображають реальність проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України).

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач посилається, як на підставу підтвердження своєї позиції, на наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 26.09.2014р.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає посилання контролюючого органу на відкрите кримінальне провадження щодо контрагента позивача необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи вирок суду, який набрав законної сили, прийнятий за наслідками розгляду цього кримінального провадження та в якому б були досліджені конкретні договірні відносини, які спрямовані на функціонування схеми незаконної діяльності, відсутній.

Таким чином, внесення кримінального провадження до Реєстру досудового розслідування за відсутності вироку суду не є підставою для висновків про фіктивний характер діяльності вказаного суб'єкта господарювання з його контрагентом, а тому не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції.

Водночас, під час вирішення спірних правовідносин судом апеляційної інстанції враховується правова позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в даному випадку Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, як суб'єктом владних повноважень, не надано обґрунтованих доводів та не доведено правомірності спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: Н.В. Безименна

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Безименна Н.В.