Справа № 800/61/17
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

16 лютого 2017 року Cправа № 800/61/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Борисенко І.В., перевіривши

позовну заяву і додані до неї матеріали ОСОБА_1

до 1. Голови Верховної Ради України ОСОБА_3

2. ОСОБА_4

про визнання протиправними дій першого Президента України, зобов'язання Верховної Ради України вчинити дії та заборону вчиняти дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України (як до суду першої інстанції) із позовною заявою до Голови Верховної Ради України ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у відповідності до якої просить:

- визнати протиправними дії першого Президента України ОСОБА_4 по підписанню «Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав» і інформуванню керівництва Росії, Білорусі та інших республік СРСР про відмову українського народу від Союзу Радянських Соціалістичних Республік;

- зобов'язати Верховну Раду імплементувати результати Всеукраїнського референдуму 1 грудня 1991 року про проголошення незалежності України в складі СРСР та відмінити звернення Верховної Ради від 5 грудня 1991 року «К парламентаріям і народу світу» про денонсацію Договору про створення СРСР 1922 року;

- заборонити подальший розгляд поданого Головою Верховної Ради України ОСОБА_3 законопроекту № 4030 «Проект Постанови про звернення Кабінету Міністрів України щодо припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації».

Дослідивши подану позовну заяву та долучені до неї документи, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у адміністративній справі на підставі даної позовної заяви, з огляду на таке.

У відповідності до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Згідно пунктів 5, 6 ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.4 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Таким чином, з огляду на положення ч.4 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, заявлена позовна вимога до відповідача-1 - Голови Верховної Ради України ОСОБА_3 про заборону подальшого розгляду поданого Головою Верховної Ради України ОСОБА_3 законопроекту № 4030 «Проект Постанови про звернення Кабінету Міністрів України щодо припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації» не належить до розгляду Вищим адміністративним судом України на підставі ст.1711 КАС України як судом першої інстанції.

У відповідності до п.6 ч.3 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо справа непідсудна цьому адміністративному суду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Президента України ОСОБА_4 та зобов'язання Верховної Ради вчинити дії, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.99 КАС України).

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дії першого Президента України ОСОБА_4 по підписанню «Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав» і інформуванню керівництва Росії, Білорусі та інших республік СРСР про відмову українського народу від Союзу Радянських Соціалістичних Республік.

Вимога зобов'язати Верховну Раду імплементувати результати Всеукраїнського референдуму 1 грудня 1991 року про проголошення незалежності України в складі СРСР та відмінити звернення Верховної Ради від 5 грудня 1991 року «К парламентаріям і народу світу» про денонсацію Договору про створення СРСР 1922 року є похідною від вимоги визнати протиправними дії Президента України по підписанню «Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав».

Тобто, позивачем оскаржуються дії Президента України, які були вчинені у 1991 році.

З адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України 02.02.2017, тобто, після закінчення строку, встановленого законом для звернення до суду.

При цьому, позивач, вважаючи дотриманим ним шестимісячний строк на звернення до адміністративного суду, просить суд врахувати те, що до інтерв'ю ОСОБА_4 радіостанції «Эхо Москва» за 5 січня 2017 року позивачу не було відомо, що громадяни сходу України, які складали на той час більшість населення країни (більше 50% згідно даних перепису 1989 року), голосували, як і він, за «незалежність» в рамках єдиного Союзу РСР, а заява А.ОСОБА_3 (про введення візового режиму Верховною Радою) та висловлювання ОСОБА_4, а також включення законопроекту про введення візового режиму з Російською Федерацією було внесено в порядок денний п'ятої сесії Верховної Ради України восьмого скликання протягом останніх п'яти місяців (тобто, в межах встановленого ст.99 КАС України строку звернення до адміністративного суду).

Проте, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки оскаржувані позивачем дії Президента України ОСОБА_4 по підписанню «Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав» відбулися у грудні 1991 року, що є загальновідомим фактом, а тому позивач повинен був дізнатися про можливе порушення своїх прав, свобод та інтересів ще у 1991 році, з моменту оприлюднення факту підписання вказаної Угоди та звернення Верховної Ради від 5 грудня 1991 року «К парламентаріям і народу світу» про денонсацію Договору про створення СРСР 1922 року, який був доступний для усіх громадян України.

Таким чином, наведені позивачем обставини не можуть бути визнані судом в якості підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Згідно ч.1 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Оскільки позивачем не заявлено мотивоване клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, а з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, то позовна заява ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання протиправними дій першого Президента України ОСОБА_4 по підписанню Угоди про створення СНД і інформуванню керівництва Росії, Білорусі та інших республік СРСР про відмову українського народу від Союзу Радянських Соціалістичних Республік, зобов'язання Верховної Ради імплементувати результати Всеукраїнського референдуму 1 грудня 1991 року про проголошення незалежності України в складі СРСР та відмінити звернення Верховної Ради від 5 грудня 1991 року «К парламентаріям і народу світу» про денонсацію Договору про створення СРСР 1922 року підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 18, 99, 100, 107, 108, 155, 165, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Голови Верховної Ради України ОСОБА_3 про заборону подальшого розгляду поданого Головою Верховної Ради України ОСОБА_3 законопроекту № 4030 «Проект Постанови про звернення Кабінету Міністрів України щодо припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації» - повернути позивачу.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання протиправними дій першого Президента України ОСОБА_4 по підписанню Угоди про створення СНД і інформуванню керівництва Росії, Білорусі та інших республік СРСР про відмову українського народу від Союзу Радянських Соціалістичних Республік, зобов'язання Верховної Ради імплементувати результати Всеукраїнського референдуму 1 грудня 1991 року про проголошення незалежності України в складі СРСР та відмінити звернення Верховної Ради від 5 грудня 1991 року «К парламентаріям і народу світу» про денонсацію Договору про створення СРСР 1922 року - залишити без розгляду.

3. Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому ч.7 ст.1711 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Борисенко