Справа № 455/417/16а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року № 876/9328/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Макарика В.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, заступника начальника Львівської митниці ДФС Шокала Володимира Степановича про скасування постанови у справі про порушення митних правил ,-

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2016 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідачів - Львівської митниці ДФС, заступника начальника Львівської митниці ДФС Шокала Володимира Степановича, яким, з урахування заяви про зменшення позовних вимог (а.с.67), просив визнати протиправними дії (бездіяльність) щодо недопущення до участі в розгляді справи про порушення митних правил №0837/20911/16 та скасувати постанову від 25.03.2016 у справі №0837/20911/16 про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Дану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки його автомобіль з 30.01.2016 по 07.03.2016 перебував на ремонті, що підтверджується належними доказами, та митний орган про вказані обставини події був повідомлений.

03 серпня 2016 року ОСОБА_1 подав до суду заяву. Якою просив застосувати до нього ст.22 КУпАП у зв'язку з малозначністю вчиненого ним правопорушення.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року Постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Шокало В.С. у справі про порушення митних правил № 0837/20911/16 від 07.03.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст. 470 Митного кодексу України - змінено, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП - у зв'язку з малозначимістю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Провадження у вищевказаній справі - закрито.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції застосував норми КУпАП та прийшов до висновку, що порушення митних правил, за яке на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення постановою від 25.03.2016, є малозначним, таким, що не призвело до істотного порушення державних чи громадських інтересів. За наведених обставин, постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення необхідно змінити, ОСОБА_1 оголосити усне зауваження, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 07 березня 2016 року головним державним інспектором відділу митного оформлення №3 митного поста «Смільниця» Львівської митниці ДФС Букартик М.М. складено протокол за №0837/20911/16 про порушення ОСОБА_1 митних правил.

На підставі вказаного протоколу 25 березня 2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС Шокало В.С. винесено постанову у справі про порушення митних правил №0837/20911/16, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних прави, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Із вказаної постанови митного органу слідує, що 07.03.2016 року близько 13години 24 хв громадянин України ОСОБА_1, слідуючи в приватну поїздку з України до Республіки Польща через митний пост «Смільниця» Львівської митниці ДФС в якості водія легкового автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, в»їхав в зону митного контролю, обравши для проходження митного контролю канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»). Під час здійснення митного оформлення в ПІК «Інспектор-2006» було виявлено порушення транзиту транспортного засобу «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 громадянином України ОСОБА_1, який був ввезений 28.01.2016 через митний пост «Смільниця» Львівської митниці ДФС в режимі «транзит». У своїх поясненнях громадянин ОСОБА_1 зазначив, що не вивіз в установлений законодавством термін автомобіль реєстраційний номер НОМЕР_1, у зв'язку з його поломкою.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 перевищив встановлений ст. 95 Митного кодексу України строк доставки товару більше ніж на десять діб.

ОСОБА_1, вважаючи постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Шокало В.С. про накладення адміністративного стягнення в розмірі 8500 грн. неправомірною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 318 МК України передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно з частиною 1 статті 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на іншу територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до ч. 1 статті 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 1 частини 1 статті 95 Митного кодексу України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до частини 3 статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше, ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 522 Митного кодексу України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Згідно ст.ст. 90, 93, 102 МК України та розділу І п. 4 наказу Держмитслужби України від 17.11.2005 № 1118 "Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України", автомобіль позивача перебував під митним контролем, а до його переміщення повинні виконуватися наступні вимоги: перебувати у незмінному стані, крім природних змін; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленим у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 470 МК України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше, ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

В контексті встановлених обставин справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 перевищив строк транзитного перевезення (доставки) автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 більше, ніж на 10 діб, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ч. 3 ст. 470 МК України.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду та не бере до уваги доводи апелянта про те, що до позивача може бути застосовано норми ч.3 ст.470 МК України, оскільки транспортний засіб, яким він перетинав кордон, у період з 30.01.2016 року по 07.03.2016 року перебував у несправному стані.

Відповідно до ч.1 ст. 192 МК України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний:

1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання;

2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Розділом VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657 (далі-Порядок), визначено порядок документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили.

Відповідно до п.2 розділу VIII Порядку:

аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв'язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;

документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили;

обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події;

факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Так, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог покликається на обставину непереборної сили, а саме поломку транспортного засобу, яка унеможливила його пересування.

Згідно з п.3 розділу VIII Порядку, залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п.5 розділу VIII Порядку, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В контексті вищевикладених процесуальних норм суд апеляційної інстанції бере до уваги пояснення ОСОБА_1 про неможливість своєчасно доставити автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 до митного органу у зв'язку із поломкою транспортного засобу та його перебування на ремонті з 30.01.2016 по 07.03.2016, що підтверджується наданими позивачем на розгляд суду доказами, а саме: довідкою ФОП «ОСОБА_5» від 07.03.2016 вих. №193; Нарядом замовлення №193 від 07.03.2016; Випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія ААБ №467834 від 24.05.2011; Витягом з реєстру платників єдиного податку від 26.12.2014; Квитанцією до прибуткового касового ордеру №193 від 07.03.2016 (а.с. 12-17).

Відповідно до ч.1 ст.460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладену процесуальну норму та подані ОСОБА_1 належні підтверджуючі документи фактів поломки транспортного засобу марки «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 (які не були враховані відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення), апеляційний суд вважає, що в даному випадку у діях позивача відсутні подія та склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: про проведення додаткової перевірки; про накладення адміністративного стягнення; про закриття провадження у справі.

Як наслідок, апеляційний суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови від 25.03.2016 Львівською митницею ДФС не було надано належну оцінку обставинам справи та вимогам ст.527 МК України стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі.

Попри вказане, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування у спірних правовідносин норм ст.22 КУпАП, звільнення позивача від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого порушення та закриття провадження у справі.

Так, відповідно до ч.6 ст.530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу частин 1 та 2 ст.162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

Так, вищенаведеною процесуальною нормою передбачено повноваження суду при вирішенні справи по суті, зокрема і у разі часткового задоволення позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а, отже, питання про прийняття процесуального рішення в справі про адміністративне правопорушення не відноситься до компетенції адміністративного суду.

Однак, суд першої інстанції застосувавши ст.22 КУпАП та звільнивши позивача від адміністративної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням та закривши при цьому провадження у справі, - вийшов за межі наданих суду повноважень, перебравши на себе повноваження суб'єкта владних повноважень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до норм КАС України суд не наділений повноваженнями звільнення особи від відповідальності шляхом винесення усного зауваження. Вказані процесуальні дії відносяться до компетенції органу, який розглянув справу (митного органу). Судом має досліджуватись лише питання законності постанови посадової особи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Тому, в даному випадку оскаржувана постанова підлягає скасуванню як незаконна, оскільки така не була прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та митним законодавством України, як цього вимагає диспозиція п.1 ч.3 ст.2 КАС України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є застосування ч. 2 ст. 11 КАС України та скасування постанови заступника начальника Львівської митниці ДФС - Шокала В.С. від 25 березня 2016 року у справі про порушення митних правил №0837/20911/16.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити частково, а постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року у справі № 455/417/16-а - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати Постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС - Шокала В.С. від 25 березня 2016 року у справі про порушення митних правил №0837/20911/16.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко

Судді В.Я. Макарик

Н.М. Судова-Хомюк

Постанова складена в повному обсязі 21.02.2017.