Справа № 185/8273/16-а(2-а/185/511/16)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року справа № 185/8273/16-а(2-а/185/511/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Головко О.В.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року у справі №185/8273/16-а(2-а/185/511/16) за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 жовтня 2016 року звернувся до суду з позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, згідно з яким, просить суд:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- визнати період роботи з 14.02.1983 року по 13.10.1986 року в Павлоградському підприємстві 03670 обласного управління грузового автотранспорту на посаді водія великовагових автомобілів безпосередньо водієм великовагових автомобілів зайнятого в технологічному процесі на шахтах по вивезенню породи та період роботи з 20.11.1986 року по 01.07.1998 року в Павлоградському автотранспортному підприємстві 31208 на посаді водія на будь яких марках автобусів в АК №3, роботою безпосередньо водієм міського пасажирського автотранспорту, зайнятість яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення у відповідності до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобовязати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на отримання пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» час роботи на посаді водія великовагових автомобілів зайнятого в технологічному процесі на шахтах з 14.02.1983 року по 13.10.1986 року та час роботи водія міського пасажирського автотранспорту з 20.11.1986 року по 01.07.1998 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з дня виникнення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, тобто з 01.10.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на неправомірні дії відповідача, які полягають у відмові здійснити призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання певних періодів роботи, роботою, зайнятість на якій дає право на пільгове пенсійне забезпечення залишено без розгляду.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року позов задоволено.

Суд, визнав протиправними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язав відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 01 жовтня 2016 року з урахуванням періоду роботи ОСОБА_1 з 14 лютого 1983 року по 13 жовтня 1986 року, як водія великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, та періоду роботи з 20 листопада 1986 року по 01 липня 1998 року, як водія міського пасажирського транспорту (автобусів).

Постанова суду мотивована тим, що показаннями свідків підтверджено той факт, що позивач працював із ними на одному підприємстві у повну зміну. Враховуючи, що позивач досяг віку 55 років, має стаж роботи не менше 25 років, у тому числі більше 12 років 1 місяців на роботах, зазначених у п. «з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд першої інстанції зробив висновок, що вимоги позивача про визнання протиправною відмови у призначенні пенсії, зарахування до пільгового стажу періоду роботи водієм та про зобов'язання відповідача призначити пенсію, підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що надані позивачем архівні довідки про стаж роботи №Б-497 від 23.08.2016 року та №Б-493 від 23.08.2016 року не підтверджують факт роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) або великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач 16 вересня 2016 року звернувся до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах згідно з п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач своїм листом від 23.09.2016 року №7188/05/18 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки в наданих документах відсутня інформація, яка б свідчила про роботу позивача в якості водія саме великовантажних автомобілів, зайнятого у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв та водія міського пасажирського транспорту (а.с.23).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 вищевказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутності необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Також, п. 18 Порядку №637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як вбачається із записів в трудовій книжці позивач працював з 14 лютого 1983 року по 13 жовтня 1986 року водієм третього класу автомобільної колони №3 Павлоградського АТП 03670, яке наказом від 29.04.1986 року перейменовано в АТП 21261.

Згідно з архівною довідкою, виданою на підставі первинних документів, ОСОБА_1 з лютого 1983 року по вересень жовтень 1986 отримував заробітку плату в Павлоградському АТП 11261. Павлоградське АТП 03670 перейменовано з 29.04.1986 року на Павлоградське АТП 21261, а з 29.12.1987 року на Павлоградське АТП 11261 (а.с.16).

Як вбачається з особистої картки позивача, останній працював з 14 лютого 1983 року водієм 3 класу, а з 01.04.1989 року водієм 2 класу (а.с.20,21).

З архівної довідки №Б-493 від 23.08.2016 року виданої архівним відділом Павлоградської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 працював водієм 3 класу повну зайнятість. Сумісництва посад, відпусток без збереження заробітної плати не було (а.с.4).

Зазначені документи свідчать про те, що позивач у період з 14 лютого 1983 року по 13 жовтня 1986 року працював в Павлоградському АТП водієм 3 класу повну зайнятість. Сумісництва посад, відпусток без збереження заробітної плати не було.

Як показали свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які працювали разом з позивачем у Павлоградському АТП, що підтверджується копією їх трудової книжки, ОСОБА_1 працював разом з ними на вантажному автомобілі «КРаЗ» протягом 3-4 років. Їх робота, в тому числі позивача, полягала у вивезенні породи з шахти.

Враховуючи те, що надані позивачем документи підтверджують факт роботи його в у період з 14 лютого 1983 року по 13 жовтня 1986 року в Павлоградському АТП водієм 3 класу повну зайнятість, а показання свідків підтверджують його зайнятість у технологічному процесі водієм великовагових автомобілів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, період роботи позивача з 14 лютого 1983 року по 13 жовтня 1986 року підлягає зарахуванню до стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що пенсійний орган, як державний орган, що реалізує право громадян на пенсійне забезпечення, розглядаючи питання щодо призначення позивачу пенсії на підставі його заяви від 16.09.2016 року не встановив усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, оскільки не вирішував питання щодо наявності у позивача стажу на підставі показань свідків.

Щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи позивача з 20 листопада 1986 року по 01 липня 1998 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається із записів в трудовій книжці позивач працював з 20 листопада 1986 року по 01 липня 1998 року водієм третього класу автомобільної колони №3 Павлоградського АТП 21308. 01.04.1989 року йому присвоєно кваліфікацію водія другого класу, а 01 липня 1998 року звільнено за власним бажанням.

Згідно з архівною довідкою від 23.08.2016 року №Б-497, за період роботи позивача, його повна зайнятість на підприємстві підтверджується наказами з особового складу, табуляграмами, особовою карткою за 1986-1998 роки. Також, у довідці зазначено, що заробітна плата за вищезазначений період нараховувалась по табуляграмам, тому професію, доплати за шкідливі умови праці та інші види оплати праці архівний відділ розшифрувати не має можливості у зв'язку з відсутністю розшифровок кодів в табуляграмах (а.с.11). Також, архівним відділом Павлоградської міської ради надано довідки про заробітну плату позивача за 1986-1998 роки (а.с.12-14).

Зазначені документи свідчать про те, що позивач у період з 20 листопада 1986 року по 01 липня 1998 року працював в Павлоградському АТП водієм 3 та з 01.04.1989 року 2 класу повну зайнятість.

Як показали свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які працювали разом з позивачем у Павлоградському АТП, що підтверджується копією їх трудової книжки, ОСОБА_1 з 1986 року працював водієм на автобусі марки «Ікарус» по міському маршруту №1 у м. Павлоград та здійснював перевезення пасажирів на міському транспорті.

Тобто, зазначене свідчить про те, що позивач з 20 листопада 1986 року працював у Павлоградському АТП 21308 водієм 3 класу повну зайнятість, а показання свідків підтверджують його зайнятість водієм міського пасажирського транспорту на автобусі марки «Ікарус».

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Відповідно до Порядку застосування списків № 1, № 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників при розрахунку стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Водночас, пунктом 4.5 Порядку №383 встановлено, що якщо з 21 серпня 1992 року атестація не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком №383.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 (далі - Порядок №442) Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) № 41 від 1 вересня 1992 року (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Тобто, умовою для зарахування трудового стажу до стажу, який дає право на призначення пенсію за віком на пільгових умовах є наявність відомостей щодо проведення атестації робочого місця.

Як вбачається з матеріалів справи, архівні довідки видані архівним відділом Павлоградської міської ради не містять інформації про проведення Павлоградським АТП атестації робочого місця позивача, таких записів не містить і трудова книжка позивача, а тому період роботи з 21 серпня 1992 року і по 01 липня 1998 року до пільгового стажу позивача не може бути зараховано.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року № 21-183а13 та від 10 березня 2015 року № 21-51а15.

Викладене свідчить про те, що відповідач приймаючи рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладене у формі листа №7188/05/18 від 23 вересня 2016 року не врахував усіх обставин справи та прийняв необґрунтоване рішення, що є підставою для його скасування.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Отже, під дискреційним повноваженням суд повинен розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи те, що суд не наділений повноваженнями щодо вирішення питання про призначення пенсії, а також те, що відповідач відмовив позивачу у такому призначенні без урахування усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зобовязати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16 вересня 2016 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до пункту «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням стажу роботи, який дає право на призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 14.02.1983 року по 13.10.1986 року та з 20.11.1986 року по 20.08.1992 року, включно, з урахуванням висновків суду та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 202, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року у справі №185/8273/16-а(2-а/185/511/16) скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області викладене у формі листа №7188/05/18 від 23 вересня 2016 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 вересня 2016 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до пункту «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням стажу роботи, який дає право на призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 14.02.1983 року по 13.10.1986 року та з 20.11.1986 року по 20.08.1992 року, включно, з урахуванням висновків суду та прийняти рішення згідно вимог законодавства.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.В. Головко