Справа № 822/1236/16
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 лютого 2017 року м. Київ К/800/31468/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 3 серпня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , Міністерства оборони України (далі Військова частина, Міністерство відповідно) в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо розірвання контракту від 25 березня 2015 року про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі контракт) незаконною; зобов`язати Військову частину розірвати укладений між ним та відповідачем контракт.
В обґрунтування своїх вимог зазначав, що відмова відповідача у розірванні контракту не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому ОСОБА_1 просив про задоволення позову.
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 3 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.
Позивач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.
Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 21 листопада 2016 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху, з підстав пропуску скаржником строку касаційного оскарження, встановленого статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.
Скаржнику, у 30-ти денний з моменту отримання копії ухвали строк запропоновано усунути зазначені в ухвалі недоліки та роз`яснено, що у випадку їх невиконання у відкритті касаційного провадження у справі буде відмовлено.
У встановлений судом процесуальний строк скаржником виконано вимоги ухвали у повному обсязі, однак у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.
За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що відповідачі, відмовляючи позивачу у розірванні контракту діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як встановлено судами, 25 березня 2015 року між Міністерством в собі тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини та позивачем укладено контракт.
Згідно з пунктами 3 та 4 контракту, він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін до завершення особливого періоду. Сторони зобов`язуються не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543-XII) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.
Так, Указом виконуючого обов`язки Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, (далі Указ № 303/2014) у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.
Крім того, у листі Міністерства № 322/2/8417 від 1 жовтня 2015 року «Щодо особливого періоду» роз`яснено, що у відповідності до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі Закон № 1932-XII) з моменту оголошення Указу № 303/2014 в Україні настав особливий період, який діє і на даний час.
Також, у відповідності до частини 3 статті 23 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII, в редакції періоду спірних правовідносин) для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
В свою чергу, за визначенням абзацу 6 статті 1 Закону № 3543-XII демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Водночас, Указом Президента України від 14 січня 2015 року за № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», який затверджений відповідним Законом України від 15 березня 2014 року за № 113-VIII (далі Указ № 15/2015), постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Указом Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 (далі Указ № 607) та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» (далі Указ № 115/2016) постановлено провести у березні - квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період: призваних відповідно до Указу № 607 «Про часткову мобілізацію» і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року № 328 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу № 607»; призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію».
Тобто, демобілізації підлягають лише військовослужбовці, які були саме призвані на військову службу і саме під час мобілізації, і саме на особливий період.
За приписами частини 2 статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України в добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Таким чином Указ № 115/2016, стосовно демобілізації не поширює свою дію на спірні правовідносини.
Законодавець пов`язує дію контракту на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання. В даному випадку контракт позивача укладений під час настання особливого періоду і початок настання якого пов`язується із оголошенням Указу № 303/2014.
Положеннями пункту 1 частини 8 статті 26 Закону № 2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: 1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
Між тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону № 2232-XII не відноситься.
На підставі аналізу вищевказаних положень законодавства, суди дійшли правильного до висновку про те, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, в даному випадку з 18 березня 2014 року, та триває до оголошення рішення про демобілізацію.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду, а тому його закінчення необхідно пов`язувати із виданням Президентом України відповідного указу про демобілізацію з одночасним проведенням комплексу заходів, передбачених законодавством.
На момент розгляду даної судової справи, Президентом України питання про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом на особливий період не вирішувалось, у зв`язку із вказаним, суди вважають правомірними дії відповідачів щодо не погодження рапорту про звільнення позивача з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Окрім цього, згідно статті 251, пункту 2 статті 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення), прийнятого на виконання Закону № 2232-XII в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.
Отже, норми Положення також пов`язують перебування військовослужбовців на військовій службі саме з моментом оголошення мобілізації, а не з періодом її дії чи проведення.
Такі висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
За змістом положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.
Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -
у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 3 серпня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року, відмовити.
Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного
суду України М.І. Мойсюк