Справа № 312/297/16-а
Суддя: Рогоза А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 312/297/16-а
№ 2а/312/2/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Великобілозерський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Рогоза А.Ю.,

при секретарі - Сиротюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Велика Білозерка Запорізької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, Виконавчого комітету Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, Виконавчого комітету Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, у якому зазначає, що 12.09.2016 року Великобілозерською сільською радою на позачерговому пленарному засіданні, за відсутності голови сільської ради, яка знаходилася на лікарняному, ухвалено рішення №2 «Про дострокове припинення повноважень Великобілозерського сільського голови ОСОБА_1» У зв'язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному з 12.09.2016 по 11.10.2016 року запис про звільнення до трудової книжки внесений 12.10.2016 року, про звільнення позивач дізналася 13 жовтня 2016 року, так як до теперішнього часу їй не видана трудова книжка та не проведено розрахунок. Постановою Великобілозерського районного суду Запорізької області від 28.10.2016 року визнано протиправним та скасовано рішення Великобілозерської сільської ради від 12.09.2016 року №2 «Про дострокове припинення повноважень Великобілозерського сільського голови ОСОБА_1» На підставі викладеного представник позивача просить суд поновити ОСОБА_1 на посаді сільського голови Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області виправивши запис про звільнення у трудовій книжці, стягнути солідарно з Великобілозерської сільської ради та Виконавчого комітету Великобілозерської сільської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 середню заробітну платню за час вимушеного прогулу в розмірі 20 150,53 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Хорошко С.В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Крім викладеного у позові, з урахування уточнення, пояснив, що позивач бажає відшкодування за 79 робочих днів вимушеного прогулу: з 13.10.2016 по 03.02.2017 року. В обґрунтування спричинення позивачу моральної шкоди просив врахувати бездоганну роботу позивача на зазначеній посаді протягом 18 років, характер порушення її прав: всупереч рішенню суду про визнання протиправним та скасування рішення про дострокове припинення її повноважень, відповідач протягом тривалого часу не поновлює позивача на роботі, за цей час значно погіршився стан здоров'я позивача, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення: зміну укладу життя, неможливість спілкування з колегами, з якими працювала тривалий час, необхідність звернення до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача Кадуліна І.С. проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки відповідачем оскаржено постанову Великобілозерського районного суду Запорізької області від 28.10.2016 року про визнання протиправним та скасування рішення Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області про дострокове припинення повноважень Великобілозерського сільського голови ОСОБА_1 до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. На виконання зазначеного рішення, яке на час внесення запису у трудову книжку було чинним, секретарем ради був внесений запис про звільнення у трудову книжку ОСОБА_1

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням, яке прийняте на позачерговому другому пленарному засіданні XVI сесії Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області VII скликання від 12 вересня 2016 року №2 «Про дострокове припинення повноважень Великобілозерського сільського голови ОСОБА_1», достроково припинено повноваження Великобілозерського сільського голови ОСОБА_1

Постановою Великобілозерського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили згідно з ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.12.2016 року, зазначене вище рішення визнано протиправним та скасовано. Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, ОСОБА_1 підлягає поновленню на попередній посаді Великобілозерського сільського голови.

У абзаці 5 п. 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню, суд враховує вимоги абзацу 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., згідно з яким у всіх інших випадках збереження середні заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинної заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавство календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Так, вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що середня заробітна плата за час вимушеного прогулу повинна бути стягнута за період з 13.10.2016 року (так як 12.10.2016 року - день звільнення є останнім робочим днем) по 03.02.2017 року (як просить позивач) виходячи з наступного.

Довідками Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області від 01.02.2017 року № 8 та 14.02.2017 року № 13 підтверджено, що середня заробітна плата позивача за серпень-вересень 2015 р. відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., склала 2423,15 грн., середньоденна заробітна плата - 255,07 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу з 13.10.2016 по 03.02.2017 року становить 79 робочих днів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку в розмірі 20150,53 грн. (255,07 грн. (середньоденна заробітна плата) х 79 робочих днів).

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати у межах стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині виправлення запису про звільнення в трудовій книжці задоволенню не підлягають. По-перше, позивачем чітко не сформульовані позовні вимоги в цій частині, а саме, як необхідно виправити запис про звільнення при поновленні на роботі. По-друге, судом захищене порушене право позивача шляхом поновлення на посаді, відтак, виправлення запису про звільнення в трудовій книжці є безпідставним.

Також безпідставними є вимоги позивача про стягнення солідарно з Великобілозерської сільської ради та Виконавчого комітету Великобілозерської сільської ради, оскільки, відповідно до статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає, зокрема, сільську раду та виконавчі органи сільської ради. Частиною 1 статті 16 Закону визначено, що органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. В даному випадку права позивача порушено саме Великобілозерською сільською радою Великобілозерського району Запорізької області. Крім того, Виконавчий комітет Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області не має власного бюджету та рахунків.

Згідно зі статтею 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Тлумачення поняття моральної шкоди наведено у статті 23 Цивільного кодексу України. Так, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, зазнаних позивачем та інших обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Суд вважає доведеним той факт, що звільненням позивача їй завдано моральних страждань, наведених у позовній заяві. Разом з тим, суд не може погодитись із визначеним позивачем розміром відшкодування, яке позивач оцінює у сумі 50 000 грн.

Судом встановлено факт порушення законних прав позивача, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя, оскільки позивач була змушена звертатися до суду для відстоювання своїх інтересів, обсяг моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, про спричинення їй такої шкоди, свідчить сам факт прийняття протиправного рішення, в результаті якого було порушено нормальні життєві зв'язки позивача.

Однак, суд враховує ту обставину, що відповідач є бюджетною установою, виходячи з засад розумності та справедливості, визначає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 10000 грн., що є виваженим, справедливим та співмірним зі ступенем та тривалістю моральних страждань, заподіяних позивачу.

Керуючись, ст. ст. 6-12, 17, 19, 72, 99, 122, 159-163, 167, 185, 186, 254, 256 КАС України, ст.ст. 235, 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України, Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді сільського голови Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області.

Стягнути з Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13.10.2016 по 03.02.2017 року в розмірі 20150 (двадцять тисяч сто п'ятдесят) грн. 53 коп. та моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді сільського голови Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області та стягнення заробітної плати у межах стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана на протязі 10 днів до суду апеляційної інстанції, через Великобілозерський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Рогоза А.Ю.