Справа № 820/4185/16
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 р.Справа № 820/4185/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Калиновського В.А. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.,

за участю предстаника позивача Ляшенка Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2016р. по справі № 820/4185/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Влада Ойл"

до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області , Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЛАДА ОЙЛ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.09.2014, яке прийнято на підставі висновків акту перевірки №901/13-50-22-01-17/37123376 від 18.08.2014;

- зобов'язати відповідачів відновити суми податкового кредиту та податкових зобов'язань ТОВ "Влада Ойл" () в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в інтегрованій картці, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в акті перевірки №901/13-50-22-01-17/37123376 від 18.08.2014.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими, оскільки судження податкового органу про порушення вимог податкового законодавства ТОВ "Влада Ойл" фактично виходить з мотивів наявності у відношенні ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" певних висновків, викладених у актах перевірки інших податкових інспекцій. Позиція відповідача спростовується наявністю первинної документації щодо господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 у справі № 820/4185/16 частково задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛАДА ОЙЛ" до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити певні дії. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 01.09.2014 №. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Галицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області, не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача, Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, в судове засідання не з'явився, про дату час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник відповідача, Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в судове засідання не з'явився, про дату час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЛАДА ОЙЛ" зареєстровано як юридична особа, на час спірних правовідносин перебувало на обліку в ДПІ у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (Галицькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області), на теперішній час перебуває на обліку в Київській ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, є платником податку на додану вартість (т.1 а.с.107).

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, основним видом економічної діяльності ТОВ "ВЛАДА ОЙЛ" є роздрібна торгівля пальним (т.1 а.с.108-109).

ДПІ у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ "ВЛАДА ОЙЛ" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування ПДВ при здійсненні взаєморозрахунків з ТОВ "Праус" та ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" за квітень 2014 року.

За результатами позапланової виїзної перевірки складений акт від 18.08.2014 №901/13-50-22-01-17/37123376 (т.1 а.с.20-40), у висновках якого встановлено порушення вимог п.198.1, п. 198.6 ст.198 ПК України, що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 2237193 грн.

За результатами висновків, викладених в акті перевірки, ДПІ у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 3355790 грн., в т.ч. за основним платежем - 2237193 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 118597 грн. (т.1 а. с.19).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було повністю дотримано всіх вимог Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит та відображення валових витрат по операціях з ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", ТОВ "Праус", надано докази, а саме, первинні документи, підтверджують реальність господарської операцій, що спрямовані на фактичні зміни, у відповідності до змісту здійсненого правочину, в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до п.44.1 ст. 44 ПК України, в редакції що діяла на час спірних правовідносин, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи з вимог п.198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК України, в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За приписами ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналізуючи наведенні правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що формування податкового кредиту з податку на додану вартість допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України визначає податкові накладні.

Відповідно до положень п. 7.5.6 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуск і обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена наказом Міністерством палива та енергетики України, Міністерством економіки України, Міністерством транспорту та зв'язку України, Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 N 281/171/578/155, визначено, що відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Згідно п. 7.5.7 зазначеної Інструкції, ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Пунктом 7.5.8 зазначеної інструкції, відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників. У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Як встановлено з матеріалів справи, між ТОВ "ВЛАДА ОЙЛ" (покупець) та ТОВ "Праус" (постачальник), укладено декілька договорів поставки нафтопродуктів: від 01.04.2014 №01/6, №01/49; від 05.04.2014 №05/10; від 10.04.2014 №10/12; від 15.04.2014 №15/1, №15/7; від 22.04.2014 №22/35 (т.2 а.с. 59-62,67-69,75-77, 83-85,91-95,100-103, 108-110).

Згідно п. 1.1 вказаних договорів поставки нафтопродуктів, постачальник зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується їх прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому товар, згідно умов договору.

Також п.п..4.2 вказаних договорів поставки нафтопродуктів визначено, що товар постачається покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах: EXW - резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (Інкотермс-2010).

На виконання умов вказаних договорів поставки позивачем прийнято нафтопродукти (бензин автомобільний підвищеної якості А-95 - Євро виду ІІ класу D) та сплачено за поставку ПММ, що підтверджується актом приймання-передачі нафтопродуктів, платіжними дорученнями (т.2 а.с.63-65,70-73,78-81,86-89, 96-98,104-106,111-113), а ТОВ ТОВ ТОВ "Праус" виписана податкова накладну (т.2 а.с.66,74,82,90,99,107,114).

Для забезпечення виконання умов вказаних договорів поставки нафтопродуктів між ТОВ "ВЛАДА ОЙЛ" (поклажодавець) та ПАТ "Дніпронафтопродукт" (зберігач) укладено договір зберігання від 02.08.2010 №0208/10-22 (т.2 а.с.229-131). Відповідно до п.1.1 якого визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором зберігач зобов'язується прийняти та зберігати нафтопродукти та інші ТМЦ, які передаються поклажодавцем, і повернути їх поклажодавцеві у схоронності за першою його вимогою.

На підтвердження здійснення господарської операції між позивачем ПАТ "Дніпронафтопродукт" стосовно зберігання придбаного товару у ТОВ "Праус" позивачем надано до матеріалів справи платіжні доручення, акти приймання-передачі наданих послуг, податкові накладні (т.2 а.с.123-136).

При цьому, фізичне переміщення придбаного товару позивачем у ТОВ "Праус" не здійснювалося, оскільки придбаний позивачем у його контрагентів товар фізично вже знаходився на складі ПАТ "Дніпронафтопродукт", з яким позивач уклав договір збереження.

Також, між ТОВ "ВЛАДА ОЙЛ" (покупець) та ТОВ "Київ Ліквід Петроліум" (постачальник), укладено декілька договорів поставки: від 27.03.2014 №5/14-П; від 13.04.2014 №72/14-П; від 22.04.2014 №103/14-П (т.2 а.с.115-117,120-122,124-125).

Відповідно до п.п.1.1 вказаних договорів поставки - постачальник зобов'язується передати (поставити) у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ вуглеводневий скраплений марки СПБТ, надалі по договору - товар. Одиниця виміру товару - метрична тонна. також відповідно до п.п.3.1 вказаних договорів поставки - умови поставки - склад покупця (АЗС). Допускається постачання товару кількома партіями. Місця поставки для кожної партії товару узгоджується за домовленістю сторін.

На виконання умов договорів поставки позивачем прийнято товар - газ вуглеводневий скраплений марки СПБТ та сплачено за нього, що підтверджується актами приймання-передачі нафтопродуктів, (т. 2 а.с.118,123,126), оборотно-сальдовими відомостями, а ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" виписані податкові накладні (т.2 а.с.119,127,128).

На підтвердження транспортування зазначених ПММ на АЗС позивачем надано договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.03.2014 №01/03/14, укладеного між позивачем та ТОВ "Форлана" (т.2 а.с.137-138). Також надано відповідні податкові накладні, акти наданих послуг, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні (т.2 а.с.139-250, т. 3 а.с.1-85).

Також на підтвердження оприбуткування придбаних нафтопродуктів позивачем до матеріалів справи надано обігово-сальдові відомості (т.3 а.с.98-154).

Судом встановлено, що податкова накладна, виписана ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", ТОВ "ВЛАДА ОЙЛ" відповідає вимогам ст.201 Податкового кодексу України.

На підтвердження якості придбаних ПММ позивачем до матеріалів справи надано сертифікати відповідності (т.3 а.с.86-88).

При цьому, для подальшого використання придбаних ПММ шляхом роздрібної торгівлі позивачем укладено договори оренди АЗС, що підтверджується відповідними договорами, актами приймання-передачі, протоколами угоджених цін за оренду тощо (т.1 а.с.110-250, т.2 а.с.1-58, т.4 а.с.111-250, т.5-7, т.8 а.с.1-46).

Також позивачем на підтвердження подальшої реалізації придбаного товару шляхом оптової торгівлі надано до матеріалів справи відповідний договір купівлі-продажу, податкові та видаткові накладні (т.3 а.с.89-94).

При цьому на час укладання та виконання зазначених договорів позивач та його контрагенти були зареєстровані як юридичні особи та є платниками податку на додану вартість.

Сума податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", ТОВ "Праус", включена до складу податкового кредиту та відображена в податкових деклараціях з податку на додану вартість за оскаржуваний період, що відображено у відповідній податкових деклараціях, поданих до податкового органу.

Таким чином, ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", ТОВ "Праус", ТОВ "Форлана", ПАТ "Дніпронафтопродукт" - виконали свої зобов'язання за вказаними вище договорами, а ТОВ "ВЛАДА ОЙЛ" прийняло ПММ та послуги за цими договорами, які відображені у податковому та бухгалтерському обліку позивача.

Наявні у справі докази не містять доказів наявності між позивачем та контрагентами позивача, взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на отримання безпідставної податкової вигоди.

Крім того, факт наявності у позивача - ТОВ "ВЛАДА ОЙЛ" матеріально - технічних ресурсів, що підтверджується договорами оренди автозаправних станцій, актами приймання передачі та персоналу, свідчить про наявність умов необхідних для здійснення основаного виду діяльності - роздрібної торгівлі паливом та здійснення позивачем зазначеного виду діяльності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем витрати у спірних правовідносинах свідчать про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

В апеляційній скарзі відповідач відповідач посилався на акт ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 11.06.2014 №627/223/37276126 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальність та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року", а також акт ДПІ у Печерському районі м. Києва від 10.06.2014 №1609/26-55-22-08/38544588 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" щодо підтвердження господарських відносин платника податків за період з 01.04.2014 по 30.04.2014".

Вказана податкова інформація слугувала підставою для висновків про неправомірне формування позивачем податкового кредиту по операціям з ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", ТОВ "Праус".

Проте, дані посилання апелянта колегія суддів вважає необґрунтованими та такими що не можуть слугувати безспірним та об'єктивним доказом того, що господарська операція між позивачем та його контрагентами не відбувалась.

Так, зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Позивач не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів.

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

З врахуванням наведеного, надання платником податків контролюючому органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанові від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанові від 31.01.2011 у справі №21-42а10).

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами-постачальниками та правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість суми витрат в період з 01.04.2014 по 30.04.2014 та сум валових витрат в період з 01.04.2014 по 30.04.2014, відповідно до первинних бухгалтерських документів та податковим накладним, які виписані на виконання умов договірних відносин.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 № є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги, з урахуванням вище викладеного, висновків суду не спростовують.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкового повідомлення-рішення.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 у справі № 820/4185/16 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2016р. по справі № 820/4185/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Бондар В.О.
Повний текст ухвали виготовлений 21.02.2017 р.