Справа № 810/345/17
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/345/17

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

20 лютого 2017 року 810/345/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовом

судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Лесі Миколаївни

до

Васильківського міськрайонного суду Київської області

третя особа

Рада суддів України

про

визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

Суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Леся Миколаївна звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Васильківського міськрайонного суду Київської області, третя особа: Рада суддів України про визнання протиправними та скасування рішень зборів суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області, які прийняті відповідно до протоколу від 28.12.2016 №10.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішення зборів суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2016 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вона не була своєчасно повідомлена про проведення 28 грудня 2016 року зборів суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області, на яких було вирішено питання про запровадження кримінальної і цивільної спеціалізації та спеціалізацію суддів у даному суді.

Позивач вважає, що вона була протиправно позбавлена права взяти участь у роботі органу суддівського самоврядування та впливати на прийняті 28 грудня 2016 року зборами суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області рішення про запровадження кримінальної і цивільної спеціалізації та спеціалізацію суддів у даному суді.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові пояснення, в яких просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки оскаржувані рішення прийняті зборами суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області, які відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є однією із організаційних форм суддівського самоврядування, на яких обговорюються питання внутрішньої діяльності цього суду та приймаються колективні рішення з обговорюваних питань.

Третя особа будь-яких письмових пояснень або заперечень проти заявленого позову до суду не надала.

У судове засідання, призначене на 06.02.2017, з’явились позивач та представник відповідача.

Третя особа, яка належно була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника до судового засідання не забезпечила, із клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталась.

Частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, протокольною ухвалою від 06.02.2017 суд ухвалив здійснювати подальший розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У відповідності до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв’язку з здійсненням суб’єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв’язку з публічним формуванням суб’єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У той же час, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач оскаржує рішення зборів суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2016, на яких було вирішено запровадити кримінальну і цивільну спеціалізацію у Васильківському міськрайонному суді Київської області та спеціалізацію суддів, зокрема, визначено кримінальну спеціалізацію для судді Кравченко Л.М.

Статтею 130-1 Конституції України визначено, що для захисту професійних інтересів суддів та вирішення питань внутрішньої діяльності судів відповідно до закону діє суддівське самоврядування.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIІІ для захисту професійних інтересів суддів та вирішення питань внутрішньої діяльності судів в Україні діє суддівське самоврядування - самостійне колективне вирішення зазначених питань суддями.

Суддівське самоврядування є однією з гарантій забезпечення незалежності суддів. Діяльність органів суддівського самоврядування має сприяти створенню належних організаційних та інших умов для забезпечення нормальної діяльності судів і суддів, утверджувати незалежність суду, забезпечувати захист суддів від втручання в їхню діяльність, а також підвищувати рівень роботи з кадрами у системі судів.

В силу приписів частини другої статті 127 цього Закону, суддівське самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, через збори суддів місцевого суду, апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду, Пленуму Верховного Суду.

Частиною першою статті 128 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIІІ визначено, що збори суддів - зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

Відповідно до частини п’ятої статті 128 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIІІ збори суддів, зокрема: обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду чи роботи конкретних суддів або працівників апарату суду та приймають з цих питань рішення, що є обов’язковими для суддів та працівників цього суду; визначають спеціалізацію суддів з розгляду конкретних категорій справ.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що збори суддів як орган суддівського самоврядування не є суб'єктом владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, їх рішення мають внутрішньо-управлінський характер і стосуються внутрішньої діяльності суду, а відтак спір щодо таких рішень не є публічно-правовим спором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 №17 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці щодо позовів до органів суддівського самоврядування", відповідно до якої органи суддівського самоврядування (збори суддів, конференції суддів, з'їзд суддів України, ради суддів), їх уповноважені особи (головуючі на зборах, конференціях суддів, з'їзді суддів України, їх члени (делегати), голови, їх заступники, члени рад суддів) при здійсненні ними дій (бездіяльності) чи прийнятті рішень, пов'язаних із реалізацією функцій суддівського самоврядування, не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у відповідних адміністративних справах. Компетенція адміністративних судів відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України на розгляд таких спорів не поширюється.

У цій же постанові Пленуму Верховного Суду України зазначено, що скарги на рішення органів суддівського самоврядування (зборів суддів, конференцій суддів, з'їзду суддів України, рад суддів), а також скарги на дії, бездіяльність і рішення головуючих на зборах суддів, конференціях суддів, з'їзді суддів України та їх членів (делегатів), голів, їх заступників і членів рад суддів, пов'язані з діяльністю органів суддівського самоврядування, розглядаються самими органами суддівського самоврядування згідно зі статтями 105-116 Закону України від 07.02.2002 № 3018-III "Про судоустрій України" та внутрішніми актами, які регламентують їх діяльність.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що зміни, які відбулись у законодавстві України з набранням чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIІІ (з урахуванням подальших змін до нього), не змінюють концептуальних підходів до оцінки ролі органів суддівського самоврядування та внутрішньо-управлінського характеру їх рішень, висловлених Верховним Судом України у постанові Пленуму від 19.12.2008 №17, оскільки правовий статус органів суддівського самоврядування залишився незмінним.

Отже, з аналізу викладених вище правових норм випливає, що орган суддівського самоврядування не виконує владних управлінських функцій і, таким чином, спір, предметом якого є рішення органу суддівського самоврядування, не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, наведене в п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Лесі Миколаївни про визнання протиправними та скасування рішень зборів суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області, які прийняті відповідно до протоколу від 28.12.2016 №10, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства і підлягають закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 3, 4, 17, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Закрити провадження в адміністративній справі №810/345/17 за позовом судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Лесі Миколаївни до Васильківського міськрайонного суду Київської області, третя особа: Рада суддів України про визнання протиправними та скасування рішень зборів суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області, які прийняті відповідно до протоколу від 28.12.2016 №10.

Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п’яти днів з дня її проголошення, а в разі постановлення ухвали у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом п’яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Балаклицький А. І.