Справа № 804/542/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2016 р. Справа № 804/542/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі Сидоренко Д.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологія України»,
до відповідача Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області,
про скасування податкових повідомлень-рішень.
Вищим адміністративним судом України ухвалою від 09 грудня 2015 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року скасовано. Справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Адміністративна справа № 2а/0470/7598/12 надійшла до суду 27 січня 2016 року, справі присвоєно номер №804/542/16 та передано на розгляд судді Сидоренко Д.В.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податкові повідомлення-рішення були прийняті на підставі акту від 04.04.2012р. № 213/22-1/32576064 про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Екологія Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010р. по 31.12.2011р. Вважає дані рішення протиправними та таким, що підлягають скасуванню, оскільки дані рішення відповідачем було прийнято на підставі висновків контролюючих органів, які не відповідають існуючим фактам та діючому законодавству, в зв'язку з чим застосування санкцій є неправомірним. Крім того, в обґрунтування реальності господарських операцій з ТОВ «Соната-трейдер», з ТОВ «Єва-Дніпро», з МПП «Промтехресурс», з ТОВ «Оріал», ТОВ «Компанія Квік Дан» та ПП фірмою «Попов і К» позивач посилався на наявність належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, зокрема, податкових та видаткових накладних, актів приймання-передачі послуг, товарно-транспортних накладних, сертифікатів відповідності, виписаних належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість, з урахуванням того, що дії податкових органів щодо проведення перевірок МПП «Промтехресурс» (акт Алчевської ОДПІ від 14 грудня 2011 року № 2101/236-24857403), ТОВ «Компанія Квік Дан» (акт Алчевської ОДПІ від 02 грудня 2011 року № 2005/236-37288477), ТОВ «Оріал» (акт Алчевської ОДПІ від 11 листопада 2011 року № 1798/236-36917523) були оскаржені вказаними суб'єктами господарювання до Луганського окружного адміністративного суду, який за результатами розгляду справ за позовами вказаних товариств позовні вимоги задовольнив. Вказані рішення набрали законної сили.
Отже, висновки відповідача щодо завищення податкового кредиту та завищення суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість є необґрунтованими.
В обґрунтування правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень податковий орган посилався на те, що відомості, зазначені у первинних бухгалтерських документах, виписаних позивачу ТОВ «Єва-Дніпро», з МПП «Промтехресурс», з ТОВ «Оріал», ТОВ «Компанія Квік Дан» та ПП фірмою «Попов і К», не відповідають дійсності, з огляду на обставини, викладені у актах перевірок ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська № 2832/23-109/30710822 від 29 серпня 2011 року, Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська №1101/2302/35544098 від 14 липня 2011 року, Алчевської ОДПІ № 2101/236/24857403 від 14 грудня 2011 року, Алчевської ОДПІ №1798/236/36917523 від 11 листопада 2011 року, Алчевської ОДПІ № 2005/2360/372884 від 02 грудня 2011 року, а також зважаючи на те, що деякі товарно-транспортні накладні, виписані ПП фірмою «Попов і К», складені з недоліками.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд -
Згідно із положеннями Податкового кодексу України основним завданням та функцією органів державної податкової служби є здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Екологія Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складений акт № 213/221/32576064 від 04 квітня 2012 року.
За висновками акта перевірки позивачем були порушені, зокрема: вимоги підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.9 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за період, який перевірявся, на загальну суму 1756659,00 грн.; вимоги підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 138.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у періоді, який перевірявся, на загальну суму 1980016,00 грн. та до завищення суми від'ємного значення з податку на додану вартість за лютий 2011 року на 119527,00 грн.
На вказаний акт перевірки позивачем були подані заперечення, за результатами розгляду яких ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС надала відповідь за вих.№ 3892/10/22-110 від 18 квітня 2012 року, згідно якої до висновків акту перевірки були внесені зміни.
Зокрема, в акті перевірки (з урахуванням внесених змін) було вказано, що позивач (покупець) неправомірно сформував валові витрати (витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування) та податковий кредит за господарськими операціями, здійсненими з ТОВ «Соната-трейдер», з ТОВ «Єва-Дніпро», з МПП «Промтехресурс», з ТОВ «Оріал», ТОВ «Компанія Квік Дан» та ПП фірмою «Попов і К», оскільки: згідно акту ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська № 2832/23-109/30710822 від 29 серпня 2011 року «Про результати позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Соната-трейдер» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства України за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року» ТОВ «Соната-трейдер» мало фінансово-господарські відносини (щодо вивезення негабаритних відходів) із ТОВ «Екокомстандарт», яке має ознаки фіктивності (не знаходиться з місцезнаходженням, не має власних вантажних транспортних засобів, остання податкова звітність з податку на прибуток подавалась за півріччя 2009 року, а з податку на додану вартість - за жовтень 2009 року, яка має статус «не дійсна» тощо), з урахуванням того, що згідно листа ТОВ «Соната-трейдер» воно не є кінцевим споживачем послуг по вивезенню негабаритних відходів, а фактично покупцями послуг, які були придбані у ТОВ «Екокомстандарт», були ТОВ «Екологія Україна» (у повному обсязі) та ТОВ «Грінко-Дніпро» (частково); за висновками вказаного акту перевірки ТОВ «Соната-трейдер» були порушені вимоги частини 1 статті 203, статей 215, 228, 901, 902 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, що свідчить про те, що такі правочини не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених по ланцюгу з ТОВ «Екологія Україна» та з ТОВ «Грінко-Дніпро».
Згідно акту Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська №1101/2302/35544098 від 14 липня 2011 року «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Єва-Дніпро» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 01 травня 2011 року» встановити місцезнаходження ТОВ «Єва-Дніпро» та його посадових осіб не видається можливим, у зв'язку з чим перевірка проведена на підставі даних облікової картки, матеріалів, отриманих від підрозділів податкової міліції, АІС «Аудит», АІС «Бест Звіт», АІС «Перелік платників податків за результатами автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України»; за результатами документів, які є в обліковій справі, даних податкової звітності та інформації з зовнішніх джерел встановлено відсутність у ТОВ «Єва-Дніпро» трудових ресурсів (за даними форми № 1-ДФ загальна чисельність працюючих складає 1 особа), виробничого обладнання, транспортних засобів та торгівельного обладнання (за даними декларацій з податку на прибуток підприємства), що свідчить про те, що правочини, укладені ТОВ «Єва-Дніпро» з позивачем, є нікчемними в силу положень частини 1 статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, статті 228 Цивільного кодексу України.
Згідно акту Алчевської ОДПІ № 1798/236/36917523 від 11 листопада 2011 року «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Оріал» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства України за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2011 року» встановити місцезнаходження ТОВ «Оріал» та його посадових осіб не видається можливим, у зв'язку з чим перевірка проведена на підставі даних АРМ «Облік податків та платежів», АРМ «Аудит», АРМ «Бест Звіт», АІС «Податки», АРМ «Облік платників податків», АІС «Реєстр платників податків», Звітної форми «Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», податкової звітності; згідно матеріалів зустрічних звірок контрагентів ТОВ «Оріал» було встановлено, що ТОВ «Оріал» мало фінансово-господарські відносити з ПП «Тиссона», з ТОВ «Укрстройсервіс ЛТД», з ТОВ «Агротехпостач», які мають ознаки фіктивності; за даними форми № 1-ДФ загальна чисельність працюючих ТОВ «Оріал» становила: 1 особа - у 1 кварталі 2011 року, 2 особи - у 2 кварталі 2011 року; до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2 квартал 2011 року додаток АМ не подавався, що свідчить про відсутність у що ТОВ «Оріал» власних основних засобів; згідно пояснень сусідів ОСОБА_4 (який значиться директором та засновником ТОВ «Оріал») ОСОБА_4 за своїми морально-діловими якостями та рівнем освіти не може вести господарську діяльність як директор товариства; за висновками вказаного акту перевірки ТОВ «Оріал» були порушені вимоги частин 1, 5 статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, що свідчить про те, що такі правочини не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах.
Крім цього, в ході здійснення позапланової перевірки взаємовідносин ТОВ «Екологія України» з МПП «Промтехресурс», ТОВ «Компанія Квік Дан», ТОВ «Єва-Дніпро» та ТОВ «Оріал» по взаємовідносинам ТОВ «Екологія Україна» з МПП «Промтехресурс» перевіряючи ми встановлено, що між вказаними підприємствами були укладені договори: від 22 жовтня 2010 року №79/08-У на проведення щоденного технічного обслуговування техніки, перелік якої визначається у додатку до договору (вказаний додаток до перевірки не наданий). Згідно умов договору послуги з технічного обслуговування здійснюються на підприємстві ТОВ «Екологія України» за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Смоленська, 72; від 25 жовтня 2010 року №80/08-У та №81/08-У про надання послуг з викачування фільтрату та його розпилу по карті полігону твердих побутових відходів та надання послуг з прибирання від сміття територій, відповідно; від 26 жовтня 2010 року №82/08-У про надання послуг щодо ущільнення твердих побутових відходів на полігоні, розташованому по вул.Смоленській, 72 у м.Дніпропетровську; від 25 листопада 2010 року №84/08-У, від 27 грудня 2010 року №85/08-У, від 28 січня 2011 року та від 22 лютого 2011 року №87/08-У про надання послуг з технічного обслуговування обладнання сміттєспалювального заводу, що знаходиться по вул.Криворізке шосе, 23 у м.Дніпропетровську. За результатами перевірки встановлено, що господарські операції між вказаними підприємствами не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, відсутності у МПП «Промтехресурс» трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, яке є необхідним для надання передбачених договорами послуг, що свідчить про відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання договірних зобов'язань.
По взаємовідносинам ТОВ «Екологія Україна» з ТОВ «Компанія Квік Дан» встановлено, що між вказаними підприємствами були укладені договори: від 25 березня 2011 року №87/08-У на проведення щоденного технічного обслуговування техніки, перелік якої визначається у додатку до Договору (вказаний додаток до перевірки не наданий). Згідно умов договору послуги з технічного обслуговування здійснюються на підприємстві ТОВ «Екологія України» за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Смоленська, 72; від 25 березня 2011 року №88/08-У та №89/08-У та № 90/08- У про надання послуг з викачування фільтрату та його розпилу по карті полігону твердих побутових відходів, надання послуг з прибирання від сміття територій та надання послуг з ущільнення твердих побутових відходів, відповідно; від 28 березня 2011 року №91/08-У про надання послуг з технічного обслуговування обладнання сміттєспалювального заводу, що знаходиться по вул.Криворізке шосе, 23 у м.Дніпропетровську. За результатами перевірки встановлено, що господарські операції між вказаними підприємствами не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, відсутності у ТОВ «Компанія Квік Дан» трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, яке є необхідним для надання передбачених договорами послуг, що свідчить про відсутність практичних дій, спрямованих на виконання договірних зобов'язань. Крім цього, слідчим відділом податкової міліції ДПА у Луганській області порушено кримінальну справу №41/11/8074/3 відносно директора ТОВ «Компанія Квік Дан» ОСОБА_5 за частиною 2 статті 205 Кримінального Кодексу України.
В акті перевірки також зазначено, що ТОВ «Екологія України» не додержується висновків екологічної експертизи, а саме: не побудована система відкачки фільтрату. Тобто, такі послуги як відкачування фільтрату, зазначені в договорах ТОВ «Екологія України» з МПП «Промтехресурс» та ТОВ «Компанія Квік Дан», не могли бути реально отримані в силу відсутності у ТОВ «Екологія України» системи відкачки фільтрату. Надані до перевірки акти виконаних робіт не відповідають вимогам норм чинного законодавства України до первинних документів, у зв'язку з тим, що в них відсутня інформація щодо техніки, яка обслуговувалась, техніки, яка залучалась до прибирання територій, не зазначена площа, яка підлягала прибиранню та кількість осіб, які виконували вказані роботи.
По взаємовідносинам ТОВ «Екологія Україна» з ТОВ «Єва-Дніпро» перевіряючими встановлено, що між вказаними підприємствами було укладено договір від 06 жовтня 2010 року №0610-1 на поставку електродвигуна. Згідно умов договору поставка товару здійснюється самовивозом, однак, підприємством не надані шляхові листи, товарно-транспортні накладні чи інші документи, які свідчать про залучення контрагентів для надання послуг перевезення. В бухгалтерському обліку вказані операції (оплата, отримання та списання електродвигуна) відображені наступним чином, а саме: ДтбЗІ Кт311, Дт1532 Кт6ЗІ, Дт117 Кт1532. У ТОВ «Єва-Дніпро» відсутні трудові ресурси. складські приміщення, транспортні засоби та інші виробничі потужності, необхідні для здійснення господарської діяльності, що свідчить про неможливість виконання підприємством договірних зобов'язань. Тому, фактично, товари були отримані від невстановлених осіб без укладання будь-яких угод та за відсутності документального підтвердження їх оплати.
По взаємовідносинам ТОВ «Екологія Україна» з ТОВ «Оріал» в акті перевірки зазначено, що між вказаними підприємствами було укладено договір від 01 грудня 2010 року №64/08/1-КП на поставку товарів (дорожніх плит, швелерів, комплектів коліс, дизпалива та інше). Згідно умов договору поставка товару здійснюється за рахунок продавця, проте підприємством не надані товарно-транспортні накладні чи інші документи, які підтверджують факт здійснення поставок від ТОВ «Оріал». Вказані операції (оплата, отримання та списання отриманих товарів) в бухгалтерському обліку відображені наступним чином, а саме: Дт6ЗІ КтЗП, Дт20 КтбЗІ, Дт15 Кт20. У ТОВ «Оріал» відсутні трудові ресурси, складські приміщення, транспортні засоби та інші виробничі потужності, необхідні для здійснення господарської діяльності, що свідчить про неможливість виконання підприємством договірних зобов'язань. Тому, фактично, товари були отримані від невстановлених осіб без укладання будь-яких угод та за відсутності документального підтвердження їх оплати.
Вказані обставини також слугували підставою для висновків податкового органу про те, що товари (роботи, послуги), отримані позивачем від вказаних вище контрагентів, є безоплатно отриманими, з огляду на що позивач зобов'язаний був включити їх вартість до складу валових доходів.
Оцінюючи наведені твердження контролюючого органу в їх сукупності, суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.
Абзацом 3 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
За приписами абзацу 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1 статті 44, абзацу 1 пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Пунктами 135.1, 135.2 статті 135 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу. Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.
Підпунктом 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
Згідно з підпунктами 14.1.191, 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постачання товарів - це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду; продаж (реалізація) товарів - це продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
За приписами пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Абзацами 1, 2 пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.
Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно положень абзацу 1 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. А тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Згідно листа інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
- рух активів у процесі здійснення господарської операції.
- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що зазначено в іншому листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).
Згідно з ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до п.1.2 Наказу №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.
Із змісту статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме ухвали Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2015 року, суди попередніх інстанцій не дослідили реальність господарських операцій, здійснених між позивачем та вказаними вище контрагентами, не перевірили, чи була у позивача при укладенні договорів з ТОВ «Єва-Дніпро», з МПП «Промтехресурс», з ТОВ «Оріал», ТОВ «Компанія Квік Дан» мета на отримання необґрунтованої податкової вигоди, зокрема, не перевірили такі обставини: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.
Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
Судом були досліджені первинні документи, що стосуються господарської діяльності позивача з його контрагентами та встановлено, що вказані господарські операції пов'язані з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологія України», а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, неправомірними, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Екологія Україна» зареєстроване 08.07.2003 у Виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради, свідоцтво про державну реєстрацію № Ю003.2752.
Матеріали справи свідчать про те, що ТОВ «Екологія Україна» здійснює діяльність з надання послуг, пов'язаних з поводженням з твердими побутовими відходами (далі - ТПВ). ТОВ «Екологія Україна» є власником полігону з утилізації ТПВ, який у відповідності до договору оренди земельної ділянки, укладеного з Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 03.04.2007 р., розміщений на земельній ділянці загальною площею 29,64 га, розташованою за межами населеного пункту на території Підгороднянської міської ради вул. Смоленська, 72. Договором передбачено строк оренди до квітня 2037 р. Адміністративні та побутові приміщення є власністю ТОВ «Екологія Україна», що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.12.08 серії СЛС №156038. Полігон розташований на порушених землях, а саме: вироблений кар'єр глини, що утворився при будівництві автодороги. Цільове призначення земельної ділянки для розміщення звалища побутових відходів.
Полігони ТПВ є інженерними спеціалізованими спорудами, які призначені для захоронення твердих побутових відходів.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем, як замовником, та ТОВ «Компанія Квік Дан», МПП «Промтехресурс» як виконавцями, укладено відповідні договори про надання послуг, між позивачем, як покупцем, та контрагентами: ТОВ Оріал» та ПП Фірма «Попов і К» укладені відповідні договори купівлі - продажу товару, а між позивачем, як покупцем та ТОВ «Єва-Дніпро», укладено договір поставки.
При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини придбання товарів (послуг), а саме: копіями договорів, податкових, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, акту прийому-передачі векселя №7/2011 від 07.09.2011р., векселя серії АА №2060151, актів - звірки взаєморозрахунків, актів приймання - здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів, актів списання, відомостей на отримання палива, оборотньо-сальдових відомостей по відповідним рахункам, відомостей на отримання палива, карток рахунків, плану - графіку виконання послуг на полігоні, планів - графіків планово-попереджувального ремонту обладнання з виробничого комплексу.
Вказаними контрагентами було виписано позивачу податкові накладні.
На підтвердження фактичного здійснення господарської діяльності з боку контрагента на полігоні позивача, окрім первинних документів, що містяться в матеріалах справи, до суду також надано копії підтверджуючих документів, а саме: плану графіку виконання послуг на полігоні, відомості для отримання палива на виконання робіт за договором № 90/08-У від 25.03.2011 року, що, в свою чергу, на думку суду, підтверджують фактичне виділення паливо-мастильних матеріалів для здійснення робіт.
Також, з акту приймання-передачі послуг від 30 квітня 2011 року до договору № 90/08-У від 25.03.2011 року судом встановлено, що за період з 01.04.2011р. по 31.04.2011р. ТОВ «Компанія Квік Дан» були надані послуги з ущільнення твердих побутових відходів та зазначені фактичні обсяги.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до Техніко-економічного розрахунку (далі мовою оригіналу) Том 2, Книга1 (ЗАО Институт Днепрокоммунпроект», 1998г.) - Контроль кількості фільтрату, що утворюється, виконується на основі принципу сполучених судин в приймальному резервуарі фільтрату. Зібраний фільтрат вивозиться в зону складування ТПВ по картках згідно «Висновку санітарно-гігієнічної експертизи щодо проекту будівництва, реконструкції, технічного переоснащення та ін. від 12 березня 1998р №10» (далі - Висновок).
Наведеним висновком (сторінка 5) передбачено, що окрім іншого, з метою охорони навколишнього середовища на полігоні передбачається повторне використання фільтрату для зволоження карт полігону.
За договором про надання послуг № 91/08-У від 28.03.2011 року ТОВ «Компанія Квік Дан» прийняла на себе обов'язки надати послугу з технічного обслуговування обладнання сміттєспалювального заводу, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Криворізьке шосе, 32.
На підтвердження фактичного здійснення робіт за договором позивачем надано службову записку начальника відділу планування про необхідність проведення ремонту обладнання та включення витрат в план-графік на 2011 рік.
Наведене вище свідчить, що позивач фактично мав на утриманні обладнання, яке підлягало обов'язковому технічному обслуговуванню за договором № 91/08-У від 28 березня 2011 року з ТОВ «Компанія Квік Дан».
За договором про надання послуг № 87/08-У від 25.03.2011 року ТОВ «Компанія Квік Дан» прийняла на себе обов'язки надати послугу з технічного обслуговування техніки ТО-1, ТО-2 згідно Положення «Про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорт», затвердженого Наказом Мінтранспорту №102 від 30.03.1998р.
На підтвердження необхідності проведення робіт, зазначених в наведеному договорі, до матеріалів справи долучена бухгалтерська довідка, в якій зазначено наявність транспортних засобів на балансі позивача.
Стосовно договору купівлі-продажу №64/08/1-КП від 01.12.2010 р. з ТОВ «Оріал», суд зазначає, що, як було встановлено під час судового розгляду, всі матеріали, що придбавались, використовувались у власній господарській діяльності, що, в свою чергу, підтверджується письмовими поясненнями та підтверджуючими документи, які долучені до матеріалів справи, та досліджені судом, а саме: акти списання, що підтверджують фактичне застосування придбаних матеріалів, оборотньо-сальдови відомості по відповідним рахункам, відомості на отримання палива, видаткові накладні, акти приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів, що підтверджує використання придбаного товару для поліпшення власних основних активів.
Взаєморозрахунки сторін за спірними договорами з ТОВ «Компанія Квік Дан» та з ТОВ «Оріал» підтверджуються копіями актів приймання - передачі векселів та копіями самих простих векселів, долучених до матеріалів справи.
За договором поставки № 0610-01 від 06.10.2010 року ТОВ «Єва-Днепр» прийняло на себе обов'язки надати у власність покупця електродвигун 22 Квт*1000 об/мін. МТF 411-6, а покупець прийняв обов'язки сплатити за придбане обладнання.
На підтвердження фактичного здійснення господарської операції та проведення розрахунків сторін до матеріалів надані: податкова накладна; видаткова накладна; акт приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів, що підтверджує використання придбаного товару для поліпшення власних основних активів; картка рахунку: 1532; картка рахунку: 631, а також акт звірки взаєморозрахунків сторін.
Наведене свідчить про повне і фактичне виконання сторонами умов договору.
За договором купівлі-продажу № 4/11 від 04.01.2011 року, укладеного з ПП Фірма «Попов і К» Продавець прийняв на себе обов'язки продати і передати у власність Покупця товар, а покупець прийняв обов'язки прийняти та оплатити його вартість.
На виконання умов договору № 4/11 від 04.01.2011 року, були надані наступні документи: накладні, товарно-транспортні накладні, паспорти якості палива дизельного підвищення якості (євро) марки С виду II, оформлених та розроблених згідно із ДСТУ 4840:2007, на кожну партію товару окремо; прийомні акти.
На підтвердження зберігання придбаних за договором паливо-мастильних матеріалів до суду надані документи, які підтверджують їх наявність та право володіння позивачем.
Встановлено, що сторонами здійснювались розрахунки у безготівковій формі, шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок контрагенту, що, в свою чергу, підтверджується банківськими виписками щодо здійснення оплат (рух грошових коштів), долученими до матеріалів справи, що, на думку суду, свідчить про повне і фактичне виконання сторонами умов договору. Вказані операції відбувались за допомогою ДФ ПАО «БАНК ФОРУМ», ВАТ «ЗЛАТОБАНК», КБ "Приватбанк".
Таким чином, суд дійшов висновку про реальність господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, за наслідками яких сформовано спірний податковий кредит та валові витрати, оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару (надання послуг), оприбуткування, оплату вартості (товару/послуг).
Також суд зазначає, що згідно з висновками перевіряючих осіб, які зазначено в акті перевірки, підставою для встановлення відсутності фактів реального здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, стали:
- дані, наведені в актах перевірки постачальників позивача або їх контрагентів, про не знаходження окремих постачальників за юридичною адресою;
- відсутність у контрагентів основних фондів, рухомого та нерухомого майна, транспортних засобів та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для провадження господарської діяльності та виконання розглядуваних операцій з поставки товарів та послуг, виконання робіт;
- не надання позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних; надані ТНТ невірно оформлені - без певного зазначення пункту розвантаження товару. В товарно - транспортних накладних відсутні печатка перевізника (виконавця) та одержувача.
Щодо відсутності товарно-транспортних накладних та недоліків у їх оформленні, суд вважає за необхідне зазначити, що товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з купівлі-продажу товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення. ТТН може свідчити лише про дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та не свідчать про безтоварність операцій за наявності інших підтверджуючих документів.
Слід зазначити, що доводи відповідача про відсутність у контрагентів виробничого обладнання, складських приміщень, достатньої кількості працівників для здійснення господарської діяльності не спростовують обставин здійснення господарських операцій з позивачем, адже така діяльність може здійснюватися не лише за рахунок власних ресурсів, але й за рахунок ресурсів, що належать іншим особам (найманих ресурсів), а доводи про неможливість станом на дату проведення перевірки встановити фактичне місцезнаходження окремих постачальників за юридичною адресою, не свідчать про неможливість виконання вказаним підприємством своїх зобов'язань в на момент вчинення господарських операцій з позивачем.
Зазначаючи про відсутність реального факту придбання товарів та послуг у вище наведених контрагентів ТОВ «Екологія України» відповідачем не враховано наступне. По-перше, згідно з ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, по-друге, правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентами недійсними податковим органом до суду не надано.
Взагалі, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення посилається на акти податкових перевірок контрагентів позивача та податкову інформацію відносно контрагентів позивача.
Однак, суд вважає безпідставними посилання відповідача на такі дані, оскільки вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від знаходження його за юридичною адресою, фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Статтею 4 Податкового кодексу України серед основних засад податкового законодавства України визначено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
У зв'язку із цим презюмується, що дії та рішення платника податків вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірними.
При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог до оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.
Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування таких обставин.
Проте, під час розгляду справи відповідачем таких доказів суду надано не було.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України», судам слід ураховувати, що для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що порушення кримінального провадження відносно контрагента позивача не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки норма частини четвертої ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до відповідальності), а не щодо інших осіб.
Матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, визначені статтею 83 ПК України - для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
Постанова слідчого про порушення кримінальної справи не має приюдиційного характеру, як то вирок суду по кримінальній справі, що набрав законної сили, (п.4 ст.72 КАС України). Зазначена постанова, як процесуальний документ, зумовлює законне проведення органами дізнання та досудового слідства певних слідчих дій з метою підтвердження або спростування факту вчинення конкретною особою злочинного діяння чи бездіяльності.

Також, постанова про порушення кримінальної справи не може беззаперечно свідчити про винуватість такої особи, що відповідає ст. 62 Конституції.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України в листі від 14.11.2012 р. за № 2379/12/13-12.

Надані позивачем і досліджені судом первинні документи не викликають сумнівів щодо реальності господарських відносин між позивачем та контрагентами, зазначених у первинних документах, податкових накладних, і повністю спростовують висновок відповідача щодо нереальності операцій за спірними правочинами. Натомість відповідач під час розгляду справи не навів суду обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, про незвичність цін за спірними операціями або про їх збитковість, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту надання послуг, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи в повному обсязі підтверджено реальність спірних господарських операцій, факт оплати позивачем вартості придбаних послуг та сплати у їх ціні ПДВ, наявність в діях позивача ділової мети та розумних економічних причин для вчинення спірних господарських операцій.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач, який відповідно до норм Податкового кодексу України та за визначенням КАС України є суб'єктом владних повноважень, правомірність винесення спірних податкових повідомлень-рішень належним чином не довів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

З наведеного слідує, що скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідок визнання цього рішення протиправним.

Позивач просить суд лише скасувати податкові повідомлення - рішення від 05 липня 2012 року № , № , №.

В свою чергу, часиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог, тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи необхідність повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати від 05 липня 2012 року № , № , №.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2146,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №2331 від 07.07.2012 року.

Керуючись ст.ст. 11, 128, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05 липня 2012 року № , № , №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологія України» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2146,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Д.В. Сидоренко