Справа № 352/199/16а,2а/352/30/16
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 р. Справа № 876/10350/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій по нарахуванню пенсії та зобов"язання зарахувати до загального стажу роботи в пільговому обчисленні період роботи в районах Крайньої Півночі та зобов"язання провести перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій по нарахуванню пенсії та зобов"язання зарахувати до загального стажу роботи в пільговому обчисленні період роботи в районах Крайньої Півночі та зобов"язання провести перерахунок пенсії.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 18.02.2014 року управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області йому призначено пенсію за віком. При призначенні даної пенсії відповідачем враховано стаж роботи 28 років, 07 місяців та 07 днів. В січні 2016 року він звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області здійснити перерахунок пенсії та зарахувати пільговий стаж, включивши період роботи вахтово-експедиційним методом в місцевостях, що прирівняні до районів Крайньої Півночі, а саме з 21.11.1979 року по 19.04.1982 року в Івано-Франківському управлінні бурових робіт вахтово-експедиційним методом місцевості, прирівняної до районів Крайоньої Півночі, з 17.08.1984 року по 25.06.1988 року в управлінні будівництва Сургутської ГРЕС 2, місцевості, що прирівняні до районів Крайньої Півночі.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2016 року у задоволені позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач працював з 21.11.1979 року по 19.04.1982 року в Івано-Франківському управлінні бурових робіт вахтово-експедиційним методом місцевості, прирівняної до районів Крайоньої Півночі, з 17.08.1984 року по 25.06.1988 року в управлінні будівництва Сургутської ГРЕС 2, місцевості, що прирівняні до районів Крайньої Півночі.

З лютого 2014 року позивач отримує пенсію за віком та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області.

У січні 2016 року позивач звернувся в управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області з заявою про перерахунок призначеної йому пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Листом № 14/І-15 від 05 лютого 2015 року позивача повідомлено про те, що відповідно до п.5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату ВЦРПС і Міністерства охорони здоровя СРСР від 31.12.1987 року № 794/33-82, працівникам підприємств і організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом в райони Крайньої Півночі або у прирівняні до них місцевості, надаються пільги, передбачені ст.ст. 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (у редакції Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року). Інші пільги, зокрема, пільгове обчислення трудового стажу один рік за півтора, на таких працівників не поширюються. Оскільки, ОСОБА_1, який не укладав строковий договір на роботу в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, а працював вахтово-експедиційним методом у районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, не поширюється пільгове обчислення трудового стажу. Тому йому правомірно було відмовлено у перерахунку та виплаті пенсії на пільгових умовах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» період роботи до 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Згідно з ст.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (у редакції Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року) працівникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі та прирівняні до них місцевості, з інших місцевостей країни, при умові укладення ними трудових договорів про роботу у цих районах строком на пять років, надаються додаткові пільги, зокрема, п. «д» передбачено зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях за один рік шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії по старості і по інвалідності.

Також відповідно до з п.5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату ВЦРПС і Міністерства охорони здоровя СРСР від 31.12.1987 року № 794/33-82, працівникам підприємств і організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом в райони Крайньої Півночі або у прирівняні до них місцевості, надаються пільги, передбачені ст.ст. 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (у редакції Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року).

Суд апеляційної інстанції погоджується с висновком суду першої інстанції, що позивач, який працював вахтово-експедиційним методом у районах Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостях та не укладав строкового договору на роботу в районах Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостях, не користувався додатковою пільгою, яка передбачена п. «д» ст.5 вказаного вище Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, щодо зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях за один рік шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2016 року у справі №352/199/16-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: Р. Гулид

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 15.02.2017 року