Справа № 489/5681/16-а
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/5681/16-а
Номер провадження 2-а/489/65/17
Постанова

Іменем України

21 лютого 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - відповідач або УПФУ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що починаючи з квітня 2015 року по даний час з пенсії позивача щомісячно утримується сума в розмірі 530,98 грн. унаслідок чого розмір пенсійної виплати позивача суттєво зменшено. Дії відповідача вважає неправомірними, оскільки УПФУ не врахувало тих обставин, що позивач не працює на інших посадах/роботах, що є підставою для зменшення розміру виплати.

З цих підстав позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії за віком у розмірі 85% від призначеного розміру в період з квітня 2016 року по жовтень 2016 року; стягнути з відповідача на користь позивача суму недоплаченої пенсії в розмірі 10088,62 грн.; зобов'язати відповідача утриматись від вчинення дії щодо відрахування (утримання) від загального розміру призначеної пенсії позивачу за віком з підстав реєстрації мене фізичною особою-підприємцем; стягнути з відповідача на свою користь судовий збір.

19.12.2016 до суду від відповідача надійшло заперечення.

25.01.2017 до суду від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог. Просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії за віком у розмірі 85% від призначеного розміру в період з квітня 2015 року по січень 2017 року; стягнути з відповідача на користь позивача суму недоплаченої пенсії у розмірі 11682,38 грн.

21.02.2017 до суду від відповідача надійшло заперечення.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

23.09.2016 позивач звернувся до відповідача з листом, в кому просив надати йому письмову інформацію про розмір призначеної пенсії в період з квітня 2015 року по вересень 2016 року, вказати суми відрахувань з неї за вказаний період, а також повідомити підстави відповідно до яких здійснюється відрахування з призначеної пенсії.

30.09.2016 відповідачем було надано позивачу відповідь на вказаний лист.

Між сторонами виник спір щодо наявності законних підстав для застосування Пенсійним фондом до позивача вимог ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо виплати пенсії.

Законом за №213-УІІІ від 2.03.2015 внесені змін до ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч. 1 п. 3 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Виходячи із наведеної норми вказаного Закону та з урахуванням тієї обставини, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, УПФУ вважав, що позивач є працюючим пенсіонером і до нього можливо застосувати норми статті 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За правилами ст. 11 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особами, які працюють на інших посадах/роботах є громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; члени колективних та орендних підприємств, сільськогосподарських кооперативів, у тому числі тих, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), громадяни України, які працюють у розташованих за межами України дипломатичних представництвах, консульських установах України, філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України); громадяни України та особи без громадянства, які працюють в іноземних дипломатичних представництвах та консульських установах іноземних держав, філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах іноземних підприємств та організацій, міжнародних організацій, розташованих на території України (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України); особи, обрані на виборні посади до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які отримують заробітну плату (винагороду) за роботу на виборній посаді.

Перелік осіб, визначених у ст. 11 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним і розширенню не підлягає.

Визначальними критеріями вказаними у ст. 11 та 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є виконання роботи на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру та отримання заробітної плати.

Як вбачається в даному випадку УПФУ вважав, що позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець та відповідно отримує дохід, а тому є працюючим пенсіонером у відповідності до ст. 11 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Проте на практиці відповідач самостійно "дотлумачив" вище вказану норму закону, віднісши фізичну особу - підприємця до категорії працюючих підприємців.

Суд зазначає, що будь-які обмеження прав особи можуть допускатися лише у випадку коли такі обмеження прямо передбачені в законі. Не можна обмежувати права особи шляхом самостійного дотлумачення норм закону.

Якщо законодавець не визначив, з поміж-інших, фізичну особу-підприємця як працюючого пенсіонера, то в розумінні закону він не є таким. Віднесення останнього до категорії працюючих лише за критерієм отримання ним доходу від здійсненої діяльності порушує права пенсіонера на пенсійне забезпечення. В інакшому випадку, кожен пенсіонер, який отримує дохід (будь-то дохід від надання приміщення в оренду, отримання коштів від покладення суми на депозит в банку тощо) буде обмежений в праві на отримання пенсії в належному розмірі.

У взаємозв'язку з абз. 3 п. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» дії відповідача щодо виплати пенсії позивачу у розмірі 85% від призначеного розміру є такими, що не відповідають умовам діючого законодавства України, оскільки факт державної реєстрації особи у якості фізичної особи - підприємця не є роботою на інших посадах/роботах.

Крім того, аналізуючи норми ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд дійшов висновку, що фізичні особи - підприємці та особи, які забезпечують себе роботою самостійно не є особами, що працюють на інших посадах/роботах, оскільки ретельний аналіз ст. 7 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою встановлено, що загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципом обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, дає суду підстави вважати, що поняття «особи, що працюють на інших посадах/роботах» та «особи, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичні особи - підприємці» не є тотожними.

Даний принцип визначається також й ст. 5 «Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», якою також встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування громадян України здійснюється за принципом обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю, та осіб, які забезпечують себе роботою самостійно (члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. Статтею 7 цих Основ встановлено, що загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню підлягають особи, які забезпечують себе роботою самостійно (члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності. Тобто законодавець розділяє ці поняття й відокремлює від фізичних осіб - підприємців та осіб, що забезпечують себе роботою самостійно, осіб, що працюють на інших посадах/роботах.

В судовому засіданні представник відповідача просив залишити без розгляду позовні вимоги у частині за період з 01.04.2015 по 16.05.2016.

Відповідно до ст. 99 КУпАП для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем не було заявлено клопотання про поновлення процесуального строку для звернення до суду з відповідним обґрунтуванням, суд ухвалою від 21.02.2017 залишив без розгляду адміністративний позов в частині, що стосується визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої пенсії за період з 01.04.2015 до 16.05.2016.

Оскільки відповідачем неправомірно було визначено розмір пенсії позивача у розмірі 85% та утримано з його пенсії грошові кошти, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, а саме визнання протиправним рішення та зобов'язання виплатити позивачу суму недоплаченої пенсії за період з 17.05.2016 по січень 2017 року. (в межах строку позовної давності).

Вимоги про стягнення суми коштів не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено розмір суми яка підлягає стягненню та суд вважає, що достатнім способом захисту порушеного права буде зобов'язання відповідача виплатити позивачу утриману з пенсії суму коштів.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку, про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС України, суд

постановив

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва щодо виплати ОСОБА_1 пенсії за віком у розмірі 85% від призначеного розміру в період з 17 травня 2016 року по січень 2017 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва виплатити ОСОБА_1 суму недоплаченої (утриманої) пенсії за період з 17 травня 2016 року до січня 2017 року.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв