Справа № 815/3612/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3612/16

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

апелянта - ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2;

представників позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

представника третьої особи СТ «Маяк - 3» - Дячука П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса ОСОБА_6 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - садове товариство «Маяк - 3»,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Київська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - райадміністрація) звернулася до суду першої інстанції з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса ОСОБА_6, в якому просила скасувати рішення від 17 лютого 2016 року № 28298743 про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

В обґрунтування позову зазначено про порушення державним реєстратором при здійсненні реєстраційних дій пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за №1127, яким вимагається надання для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна у вигляді садового будинку документа, що підтверджує речове право на земельну ділянку та виписку з погосподарської книги.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року позов задоволено.

Суд скасував рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 17 лютого 2016 року № 28298743 про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_1

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У суді апеляційної інстанції апелянт та його представник підтримали доводи апеляції та просили її задовольнити.

Представники позивача та представник СТ «Маяк - 3» вважали рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до п.3.2.8 Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13 лютого 2014 року №4584-VІ, до її делегованих повноважень належить здійснення контролю за недопущенням самовільного будівництва в Київському районі.

16 березня 2016 року до цього виконавчого органу місцевого самоврядування звернувся ОСОБА_1 з питанням про переведення садового будинку у жилий будинок.

23 березня 2016 року райадміністрацією отримано інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек про державну реєстрацію, 17 лютого 2016 року, за ОСОБА_1 приватним нотаріусом ОСОБА_6 самовільно збудованого садового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Фактичними обставинами справи встановлено, що ОСОБА_1 16 лютого 2016 року звернувся із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Для проведення реєстрації ним було надано довідку від 18 червня 2007 року садового товариство «Маяк - 3» (далі - СТ «Маяк - 3») про те, що він є членом даного товариства, а також про те, що на земельній ділянці, яка знаходиться у нього в користуванні, розташованій в районі ОСОБА_7 на прибережній смузі за адресою АДРЕСА_1, знаходиться садовий будинок, загальною площею 373,7 кв.м., рік побудови - 1989, погосподарська книга не була заведена та не видавалась (т.1.а.с.179).

Як зазначено в довідці вона видана для інвентаризації садового будинку і підготовки технічного паспорту.

До того ж позивачем надано технічний паспорт від 05 жовтня 2015 року ТОВ «НОВЕ БТІ» про те, що садовий будинок самочинно побудований до 05 серпня 1992 року (т.1 а.с.180-184), рішення міськвиконкому №405 від 13 червня 1958 року, на підставі якого було відведено земельну ділянку СТ «Маяк - 2», акт встановлення меж на підставі цього рішення (т.1 а.с.186,188) та викопіювання первинних документів землекористування, виданих 12 лютого 2016 року управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради.

Зазначені вище документи стали підставою для прийняття 17 лютого 2016 року приватним нотаріусом як державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_6 рішення № 28298743 про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, загальною площею 373,7 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 за громадянином ОСОБА_1.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 41-42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), які встановлюють особливий порядок державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 05 серпня 1992 року.

Підставою для визнання рішення державного реєстратора протиправним, суд вважав те, що воно прийнято на підставі документів, які не відповідали дійсності, а саме: довідки про членство ОСОБА_1 в СТ «Маяк - 3», технічного паспорту ТОВ «НОВЕ БТІ» та без наявності документа, який би посвідчував речове право ОСОБА_1 на земельну ділянку.

Колегія суддів вважає, що зазначена правова позиція суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необов'язковим.

Пунктом 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції, як діяла на момент спірних правовідносин) встановлено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (крім випадків державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року);

2) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (крім випадків надання відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинки).

Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Пунктом 42 цього ж Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Враховуючи наведене, вищезазначені законодавчі норми передбачають декілька альтернативних механізмів набуття права власності за спрощеною процедурою державної реєстрації таких прав на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року.

У такому випадку державний реєстратор залежно від того, чи велись на території певної адміністративно-територіальної одиниці погосподарські книги на такі об'єкти нерухомого майна, має керуватися відповідним вищезазначеним законодавством та керуватися пунктом 41 або пунктом 42 Порядку.

ОСОБА_1, стверджуючи про те, що у реєстратора було достатньо підстав для проведення державної реєстрації його права власності на садовий будинок зазначає, що згідно з наданою довідкою СТ «Маяк - 3» від 18 червня 2007 року він є членом даного садового товариства і в його користуванні знаходиться земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 на якій розташований садовий будинок 1989 року побудови та про те, що погосподарська книга не велась.

Отже, на думку ОСОБА_1, дані документи підтверджували його речове право на земельну ділянку.

Окрім того, таке право, як вважає третя особа на стороні відповідача, підтверджено викопіюванням та первинними документами, відповідно до яких рішенням виконкому Приморської райради депутатів трудящих №405 від 18 червня 1958 року та акту зазначення меж від 14 березня 1959 року три земельні ділянки, площею 1050 кв.м. були відведені під колективні сади.

Колегія суддів не погоджується з доводом апелянта ОСОБА_1 про надання ним встановленого переліку документів на підставі яких, законодавство надає можливість здійснити державну реєстрацію.

Так, ОСОБА_1, пояснюючи не надання державному реєстратору виписки з погосподарської книги, посилався на її відсутність.

Сторони у справі не заперечували проти того, що дійсно погосподарська книга не заводилася та не велася.

Проте, законодавець у такому випадку передбачив у п.41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень надання документа, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (крім випадків надання відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинки).

Стаття 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплює повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою: підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту, а також підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом.

Щодо форми та змісту документа, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, то законодавство у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не містить імперативних вимог щодо форми документа, який підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Це може бути як рішення, так і довідка, видані органом місцевого самоврядування, які дають змогу встановити факт присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Такого документа позивачем надано не було, окрім того не було надано і довідки про присвоєння будівельної адреси об'єкту нерухомого майна на період будівництва.

Аналізуючи питання чи є у позивача документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Підставою для скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно позивач зазначає відсутність у ОСОБА_1 речового права на земельну ділянку.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду, позивач зазначав, що власником земельної ділянки є територіальна громада, оскільки СТ «Маяк - 3» вона була надана у довгострокове користування, до теперішнього часу, статус земельної ділянки не змінений.

Проти даних обставин особи, які беруть участь у справі не заперечували.

Разом з тим, у листопаді 2001 року набрав чинності Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року за № 2768-III, у статті 35 якого встановлено наступне:

1. Громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

2. Іноземні громадяни та особи без громадянства можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди.

3. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

4. Землі загального користування садівницького товариства є його власністю. До земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами та іншими об'єктами загального користування.

5. Приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства.

6. Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

Тобто, вже на той період часу, законодавець встановив, що речове право на земельну ділянку у садовому товаристві може бути оформлено або як право власності, або як право оренди.

Рішення загальних зборів СТ «Маяк - 3» від 01 травня 1978 року про надання земельної ділянки в користування не може вважатися документом, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна.

На теперішній час редакція ст.35 Земельного кодексу України в частині оформлення речового права на земельну ділянку для ведення індивідуального або колективного садівництва не змінилася.

Отже, беручи до уваги, вимоги викладеного земельного законодавства, доводи апелянта ОСОБА_1 про надання ним до державного реєстратора документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна є необґрунтованим.

До того ж, доводи апелянта про те, що ним у 1989 році був побудований трьохповерховий садовий будинок, площею 373.7 кв.м. спростовуються наступним.

В матеріалах справи міститься лист ведучого геодезиста ДП МОУ «Одеський проектний інститут» про те, що між ДП МОУ «Одеський проектний інститут» та СТ «Маяк - 3» було укладено договір про виготовлення інженерно-геодезичних пошуків на ділянці по вулиці Дача Ковалевського, 101. Із копії геодезичної зйомки станом на квітень 2006 року вбачається, що на зазначеній ділянці були відсутні будь-які побудови, оскільки вказана ділянка являла собою частину схилу (т.1 а.с.100-106).

Апелянт спростовуючи даний доказ, не заперечує проти того, що такий договір укладався, але зазначає, що в остаточної редакції, зазначена геодезична документація не затверджувалася, а тому не може братися судом до уваги (т.1 а.с.265).

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги відомості, які містилися у геодезичній зйомці, оскільки листами підприємства, яке виконувало дану роботу не спростовано виконання цих робіт.

Та обставина, що не має кінцевого результату оформлення геодезичних робіт, у зв'язку з несплатою СТ «Маяк - 3» коштів за виконану роботу, не спростовує доказ того, що на період квітня 2006 року спірний садовий будинок не існував.

Окрім того, забудова садових ділянок, що використовуються для колективного садівництва, з 11 грудня 1985 року та на теперішній час детально регламентується ВСН 43-85 «Відомчі будівельні норми. Забудова територій колективних садів, будівлі та споруди. Норми проектування». Зокрема, п. 2.1 передбачено, що «на садових ділянках дозволяється зводити опалювані садові будинки площею забудови до 50 кв.м без урахування площі тераси (веранди) і мансарди, а також господарські будівлі … для утримання домашньої птиці та кролів, зберігання господарського інвентарю та інших потреб …, теплиці та інші споруди утепленого ґрунту… Садові будинки допускається зводити неопалюваними».

Садовий будинок визначений як будова для літнього (сезонного) використання, яке в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій і інженерного устаткування не відповідає нормативам, встановленим для житлових будинків. Тому державні будівельні норми, що діють відносно житлових будинків (ДБН В. 22-15-2005 «Житловi будинки. Основнi положення.»), до проектування садових будинків не застосовуються.

Суд зауважує, що п. 3.48 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» визначено регламент погодження граничних розмірів площі забудови і поверховості садового будинку, згідно з яким загальна площа і поверховість садового будинку та господарських будівель на ділянці встановлюються статутом садівницького товариства за погодженням з місцевими органами архітектури та містобудування.

Відповідно до п.2.3.3 Статуту СТ «Маяк - 3» (т.2 а.с.44-46), член даного товариства має право здійснювати відповідно до будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших встановлених вимог, будівництво і реконструкцію садових будинків, господарських будівель та споруд на земельній ділянці.

Також слід відзначити, що основним призначенням земель садівництва є закладення багаторічних плодових насаджень, а тому їх використання лише для будівництва житлових будинків та господарських споруд є порушенням режиму цільового використання земель.

Верховний Суд України у своєму рішення від 20 жовтня 2010 року (справа 6-21190св09), розглядаючи питання правомірності використання земельної ділянки, призначеної для садівництва, з метою будівництва жилого будинку зазначив наступне.

Відповідно до частини третьої статті 35 Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Цільове призначення таких ділянок не передбачає можливості зведення на них жилих будинків.

Отже, роблячи правовий висновок, Верховний Суд України наголосив на тому, що за особою, яка самочинно побудувала жилий будинок на земельній ділянці, яка не відноситься до земель житлової та громадської забудови, не може бути визнане право власності на нерухоме майно.

З огляду на фактичні обставини справи, а також положення вищенаведених правових норм, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

За таких обставин справи, відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса ОСОБА_6 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова