Справа № 809/1877/16
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Справа № 809/1877/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

за участю секретаря Волочій Л.І.,

представника позивача: Григорчук М.В.,

представника відповідача: Карпаш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Державного підприємства «Вигодське лісове господарство»

до відповідача: Управління Держпраці в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування припису №09-10-0072/641-544 від 02.12.2016 та постанови №09-03-021/343 від 15.12.2016,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Вигодське лісове господарство" (далі позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування припису №09-10-0072/641-544 від 02.12.2016 та постанови №09-03-021/343 від 15.12.2016.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою про накладення штрафу уповноваженим посадовими особами від 15.12.2016 року №09-03-021/343, винесеною заступником начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, на позивача накладено штраф у розмірі 1600,00грн. за порушення вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а саме: порушення вимог ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України, ч.3 ст. 40 КЗпП України, ч.1, ч.2 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", ч.1 ст.116, ст.148, ст.149, ст.127 КЗпП України, відповідальність за які передбачено абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП України. Крім того, відповідачем видано припис №09-10-0072/641-544 від 02.12.2016 року про усунення вказаних порушень та дотримання законодавства про працю. Вважає оскаржуваний припис протиправним, оскільки зазначені в ньому порушення вимог законодавства, які необхідно усунути, або відсутні, або були самостійно усунуті підприємством до проведення перевірки. Так, пояснила, що між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договори про надання послуг, які мають ознаки цивільно-правового характеру, тобто це свідчить про відсутність трудових відносин. На підставі наказу №295 від 07.11.2016 року скасовано наказ №395к від 03.11.2016 року "Про припинення трудового договору" у зв'язку з перебуванням на лікарняному майстра лісу ОСОБА_7 в день звільнення 03.11.2016 року. Тобто, вказаного працівника звільнено з роботи в період його тимчасової непрацездатності з причин неповідомлення ним про перебування на лікарняному. Зазначила, що позивачем не порушено ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», оскільки день виплати частини заробітної плати (авансу) припав на вихідний день, а тому позивачем проведено виплату напередодні у п`ятницю. Вказала, що позивачем не було вчинено порушення вимог ст.148 Кодексу законів про працю України, оскільки застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани згідно наказу №08-12/5 від 07.08.2016 року відбулося в установлений законом строк - не пізніше одного місяця, що підтверджується довідки №08-12/15 від 07.10.2016 року. Зазначила, що до застосування дисциплінарного стягнення позивачем не було порушено вимоги ст.149 КЗпП України, оскільки особи, щодо яких проводилось службове розслідування, відмовилися надавати пояснення. Крім того, пояснила, що згідно розрахункових відомостей за червень та липень 2016 року із заробітної плати працівників Слобідського лісництва проводилось відрахування в розмірі одноденного заробітку без їхньої згоди, однак в подальшому бухгалтером у зв»язку із самостійно виявленою помилкою було повернуто працівникам дані відраховані кошти за червень та липень 2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представник Управління Держпраці в Івано-Франківській області проти позову заперечила з підстав, викладених в письмовому запереченні № 04-13/15-10/463 від 25.01.2017 року (а.с.141-147). Вказала, що в ході планової перевірки державний інспектор виявив порушення трудового законодавства, а саме: фактичний допуск найманих працівників до роботи без належного оформлення трудового договору, що є порушенням ч.1, 3 ст.24 КЗпП України; звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням ч. 3 ст.40 КЗпП України; виплата заробітної плати проведена в проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, що порушує ч.1, 2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці"; виплата всіх сум при звільненні працівника проведена не в день звільнення, що є порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України; застосування дисциплінарного стягнення до працівника пізніше місяця з дня його виявлення, що є порушенням ст.148 КЗпП України; не отримано пояснень від порушника трудового дисципліни до застосування дисциплінарного стягнення, що є порушенням ст.149 КЗпП України; проведено відрахування із заробітної плати в розмірі одноденного заробітку без згоди працівників, що є порушенням ст.127 КЗпП України. Таким чином, на підставі виявлених порушень, відповідачем видано припис №09-10-0072/641-544 від 02.12.2016 року про усунення вказаних порушень та дотримання законодавства про працю та прийнято постанову від 15.12.2016 року № 0903-021/343 про накладення на Державне підприємство "Вигодське лісове господарство" штрафу у розмірі 1600,00 грн. На підставі наведеного в задоволенні позову просила відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заперечення проти позову, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Івано-Франківській області Юрочко А.С. на підставі наказу від 22.11.2016 року № 1175-Д та направлення на проведення перевірки від 22.11.2016 року № 15-10/6248 в період з 23.11.2016 року по 02.12.2016 року проведена планова перевірка додержання Державним підприємством "Вигодське лісове господарство" законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування. За результатами перевірки складено акт № 09-10-0072/641 від 02.12.2016 року (а.с. 22-40).

Під час перевірки виявлено порушення позивачем вимог трудового законодавства, а саме: ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України, ч.3 ст. 40 КЗпП України, ч.1, ч.2 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", ч.1 ст.116, ст.148, ст.149, ст.127 КЗпП України.

02.12.2016 року відповідачем видано припис №09-10-0072/641-544 про усунення позивачем вказаних порушень та дотримання законодавства про працю.

Заступник начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області за результатами перевірки 15.12.2016 року винесла постанову про накладення на позивача штрафу уповноваженим посадовими особами №09-03-021/343 у розмірі 1600,00грн. за порушення вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Позивач, вважаючи вказані припис та постанову протиправними, оскаржив їх у судовому порядку.

При вирішенні даного спору суд виходив з наступного нормативного правового регулювання спірних правовідносин.

Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України, Законом України "Про оплату праці", Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року № 390, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Статтею 35 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що контроль за додержанням законодавства про оплату праці здійснює, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Зазначений державний орган має право одержувати від суб'єктів господарювання та найманих ними осіб інформацію, документи і матеріали та відвідувати місця здійснення господарської діяльності під час виконання трудової функції такими найманими особами.

Згідно з Положенням про Управління Держпраці в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Держпраці № 8 від 04.02.2016 року (надалі Положення № 8), управління Держпраці в Івано-Франківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та відповідно їй підпорядковується (а.с. 86-96).

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення № 8 Управління Держпраці в Івано-Франківській області згідно з покладеними на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю юридичними особами, в тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно пункту 6 Положення № 8 відповідач для виконання покладених на нього завдань має право, зокрема, проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці визначено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012 року (далі Порядок № 390).

Так, згідно пункту 2 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обовязків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Пункт 3 Порядку № 390 передбачає, що інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Пунктом 7 Порядку № 390 передбачено, що за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

При цьому, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (надалі Порядок № 509).

Згідно пункту 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (пункт 6 Порядку № 509).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 509, справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування припису№09-10-0072/641-544 від 02.12.2016 року, суд зазначає наступне.

В п.1 оскаржуваного припису зазначено про порушення вимог ч.1 та 3 статті 24 КЗпП України, яке полягало в тому, що позивачем здійснено допуск працівників до роботи без оформлення трудових договорів.

Так, перевіркою встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договори цивільно-правового характеру, однак вказані громадяни фактично виконували певні функції за конкретною посадою, а не індивідуально визначену роботу, результати якої можуть оформлятися актом здавання-приймання виконаних робіт (надання послуг, на підставі яких проводиться їх оплата).

Зокрема, ОСОБА_3, договір з якою неодноразово переукладався протягом 2016 року (останній раз укладений на період з 03.10.2016 року по 31.12.2016 року) працювала медиком і здійснювала щоденний передрейсовий та післярейсовий медичний огляд водіїв автотранспортного цеху ДП "Вигодське лісове господарство" і за роботу згідно умов договору отримувала грошову винагороду в сумі 1380 гривень щомісяця (а.с.69-73).

З ОСОБА_5 та ОСОБА_6 неодноразово укладались договори цивільно-правового характеру на здійснення візуального спостереження за транспортними засобами, що знаходяться на території Вишківського, Людвиківського, Слобідського лісництв ДП "Вигодське лісове господарство" для недопущення можливих протиправних посягань та інших надзвичайних обставин (крадіжок, пошкодження обладнання тощо) і з оплатою в розмірі 1757 грн. та 2500 грн. відповідно, що згідно акту перевірки фактично вказує на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виконували роботу охоронників (а.с. 61-68).

Крім того, згідно цивільно-правового договору, укладеного ДП "Вигодське лісове господарство" з ОСОБА_4 по наданню консультаційних послуг, впровадженню та супроводу бухгалтерського обліку в програмі 1С, останній, на думку відповідача, фактично виконував роботу бухгалтера. Договір укладено терміном з 01.09.2016 року по 31.12.2016 року із виплатою щомісячної грошової винагороди в розмірі 6215 грн.(а.с. 57-60).

З цього приводу суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно до ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Як вбачається із змісту цивільно-правових угод, укладених позивачем з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, їхнім предметом є: здійснення візуального спостереження за транспортними засобами, що знаходяться на території Вишківського, Людвиківського, Слобідського лісництв ДП "Вигодське лісове господарство" для недопущення можливих протиправних посягань та інших надзвичайних обставин (крадіжок, пошкодження обладнання тощо) та щоденний передрейсовий та післярейсовий медичний огляд водіїв автотранспортного цеху ДП "Вигодське лісове господарство" відповідно.

Тобто, предметом вказаних договорів є процес праці, а не її кінцевий результат. Вказані громадяни систематично виконували певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи (охорони транспортних засобів та медичного огляду водіїв відповідно), у встановлений строк, що підтверджується матеріалами справи (61-73).

Праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності підприємства з систематичним виконанням трудових функцій, що підтверджується отриманням плати за виконану роботу щомісячно за фактичний період часу.

У вищезгаданих цивільно-правових угодах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату.

Відтак, суд приходить до висновку, що в даному випадку правовідносини між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 (сторонами цивільно-правового договору) носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, при цьому дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору, перешкоджає реалізації працівниками права на працю гарантованого Конституцією України та ст.2 КЗпП України шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки.

А тому угоди між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, на переконання суду, є такими, що містять вказані вище ознаки трудових договорів.

Одночасно суд не погоджується з висновками відповідача, зазначеними в акті перевірки, стосовно фактичних трудових відносин ОСОБА_4 з позивачем без оформлення трудових відносин, оскільки вказана особа надавала консультаційні послуги підприємству по впровадженню та супроводу бухгалтерського обліку в програмі 1С (тобто в комп»ютерній версії). При цьому суд враховує ту обставину, що в згідно штатного розпису позивача на підприємстві в бухгалтерській службі працює 12 працівників, що спростовує доводи відповідача про виконання ОСОБА_4 роботи бухгалтера.

Однак, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про порушення позивачем ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України стосовно неукладення трудових договорів із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, а тому п.1 припису винесений правомірно.

В п.2 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, яке полягало в тому, що відповідно до наказу ДП "Вигодське лісове господарство" №395к від 03.11.2016 року майстра лісу Слобідського лісництва ОСОБА_7 було звільнено з роботи за ч. 3 ст.40 КЗпП України в період його тимчасової непрацездатності (а.с.85).

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Так, судом встановлено, що згідно листка непрацездатності серія АГЮ №515408 ОСОБА_7 перебував на лікарняному у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю в період з 31.10.2016 року по 04.11.2016 року (а.с.98). Звільнення даного працівника було проведено в період його тимчасової непрацездатності.

Оскільки на дату видання наказу №395к від 03.11.2016 року про звільнення ОСОБА_7 керівництво підприємства не було повідомлене про тимчасову непрацездатність даного працівника (що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за жовтень 2016 року, де 31.10.2016 року позначене робочим днем ОСОБА_7.(а.с. 102-105), а в подальшому після подачі ОСОБА_7 листка непрацездатності до бухгалтерії позивачем наказом №295 від 07.11.2016 року самостійно скасовано наказ №395к від 03.11.2016 року та призначено службове розслідування стосовно факту неналежного обліку використання робочого часу 9а.с.121-122), що свідчить про те, що звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності фактично не відбулось, а тому суд не вбачає вини підприємства та порушення ним вимог ч.3 статті 40 КЗпП України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність порушення позивачем ч.3 ст.40 КЗпП України, а відтак п.2 припису підлягає скасуванню.

В п.3 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ч.1, ч.2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", яке полягало в тому, що виплата заробітної плати ДП "Вигодське лісове господарство" за травень 2016 року проведена в проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Аналогічне правило зазначене і в ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці".

Враховуючи те, що виплата заробітної плати ДП "Вигодське лісове господарство" за травень 2016 року була проведена в проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів (згідно довідки про виплату зарплати за першу половину травня аванс виплачено 20.05.2016 року, а за другу половину травня зарплату виплачено 07.06.2016 року), відповідачем правомірно зазначено вказане порушення в п.3 припису.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника позивача про відсутність порушення, оскільки виплата авансу 20.05.2016 року, напередодні вихідного дня 22.05.2016 року, зумовлювала позивача виплатити другу половину заробітної плати через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, тобто не пізніше 06.06.2016 року.

В п.4 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, яке полягало в тому, що згідно наказу від 03.11.2016 року №395к звільнено із займаної посади з 03.11.2016 року майстра лісу ОСОБА_7, однак розрахункові кошти йому виплачено не в день звільнення, а 04.11.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 було звільнено із займаної посади з 03.11.2016 року на підставі наказу №395к від 03.11.2016 року, однак кошти, які належали йому при звільнені, були виплачені підприємством 04.11.2016 року.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що затримка виплати вказаних сум ОСОБА_7 на один день з об»єктивних причин (закінчення робочого дня) не свідчить про порушення прав даного працівника, оскільки в ст.116 КЗпП України визначено день звільнення працівника як день проведення з ним розрахунку, а тому виплати повинні здійснюватися саме в цей день.

З урахуванням наведеного відповідачем правомірно зазначено вказане порушення в п.4 припису.

В п.5 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ст.148 КЗпП України, яке полягало в тому, що ДП "Вигодське лісове господарство" дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосовано пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Відповідно до ч.1 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Так, судом встановлено, що наказом ДП "Вигодське лісове господарство" №296 від 08.11.2016 року "Про застосування дисциплінарного стягнення" (а.с.114-115) майстру лісу Слобідського лісництва ОСОБА_7 оголошено догану на підставі довідки про результати перевірки листа громадської організації "Народний контроль Долинщини" Долинського району Івано-Франківської області та звернень громадян від 07.10.2016 року №08-12/5 (а.с.110-113).

Враховуючи те, що позивачем в абзаці 4 даного наказу було допущено описку в даті довідки (замість 07.10.2016 року зазначено 07.08.2016 року), а в абзаці 1 даного наказу вірно зазначено дату вказаної довідки, суд дійшов висновку про застосування дисциплінарного стягнення до працівника не пізніше встановленого законом місячного строку та про відсутність порушення позивачем вимог ст.148 КЗпП України, а тому п.5 припису підлягає скасуванню.

В п.6 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ст.149 КЗпП України, яке полягало в тому, що при виданні наказу №296 від 08.11.2016 року про оголошення догани майстру лісу ОСОБА_7, (а.с. 114-115), наказу №300 від 14.11.2016 року про оголошення догани лісничому ОСОБА_9 і помічнику лісничого ОСОБА_10(а.с.121-122) від вказаних осіб не отримано пояснення або відмови від надання пояснень.

Відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Стосовно доводів представника позивача, що до оголошення догани ОСОБА_7 пропонувалось надати пояснення, однак він відмовився, що підтверджується актом від 13.10.2016 року, суд зазначає, що таке пояснення відбиралось у зв»язку із застосуванням до ОСОБА_7 дисциплінарного стягнення в вигляді звільнення з посади на підставі наказу №395к від 03.11.2016 року, а після скасування даного наказу та видання наказу №296 від 08.11.2016 року про оголошення догани ОСОБА_7 від нього слід було зажадати пояснення у зв»язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Стосовно доводів представника позивача, що до оголошення догани лісничому ОСОБА_9 і помічнику лісничого ОСОБА_10 на підставі наказу №300 від 14.11.2016 року їм пропонувалось надати пояснення, що підтверджується актом службового розслідування від 14.11.2016 року, актом про ненадання пояснень від 11.11.2016 року (а.с.117-120), суд зазначає, що доказом затребування від працівника пояснень з приводу дисциплінарного порушення є акт відмови працівника дати пояснення по суті порушення, складений за підписом кількох осіб. При цьому наданий суду акт про ненадання пояснень від 11.11.2016 року не фіксує відмову вказаних працівників надати пояснення, а лише констатує факт неподання ними до канцелярії лісгоспу для реєстрації жодних пояснень та документів (а.с.120).

За таких обставин, відповідачем правомірно зазначено вказане порушення в п.6 припису.

В п.7 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ст.127 КЗпП України, яке полягало в тому, що ДП "Вигодське лісове господарство" в червні та липні 2016 року із заробітної плати працівників Слобідського лісництва без їхньої згоди провело відрахування в розмірі одноденного заробітку, що підтверджується розрахунковими відомостями за червень та липень 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Так, підприємством до проведення перевірки самостійно було виявлено вказане порушення, допущене бухгалтерською службою підприємства, за відсутності заяв працівників про проведення таких відрахувань у червні та липні 2016 року, та в подальшому вказані кошти були повернуті працівникам, що підтверджується розрахунковими відомостями (а.с.191-197).

Вказана помилка допущена з огляду на те, що майже всі працівники підприємства за власної згоди з наданням відповідних заяв-згод виявили бажання надати допомогу державним підприємствам лісового господарства, що знаходяться на території Донецької області, де проходять бойові дії, в зоні АТО, окрім працівників вищезгаданого структурного підрозділу. Вказане підтверджується_розрахунковими відомостями за червень і липень 2016 року (а.с. 156-161).

Враховуючи наведене, суд не вбачає порушення позивачем ст.127 КЗпП України, а тому п.7 припису підлягає скасуванню.

Таким чином, пункти 2, 5, 7 оскаржуваного припису про усунення порушень №0910-0072/641-544 від 02.12.2016 р. винесені необґрунтовано та в цих частинах підлягають скасуванню а позов в цій частині - задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про скасування постанови про накладення на позивача штрафу в розмірі 1600 грн., суд зазначає наступне.

На підставі акту перевірки відповідачем 15.12.2016 року прийнято постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 1600 грн. за порушення вимог ч.1, 3 ст.24, ч.3 ст. 40, ч.1, 2 ст. 115, ч.1 ст.116, ст.148, ст.149, ст.127 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці" (а.с. 56).

Відповідно до аб.6 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п'ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Станом на грудень 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1600 грн.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про порушення позивачем вимог законодавства про працю, виявлених відповідачем під час перевірки (вимог ч.1, 3 ст.24, ч.1, 2 ст. 115, ч.1 ст.116, ст.149, КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці"), за що оскаржуваною постановою на підприємство накладено штраф у розмірі 1600 грн.

Стосовно доводів представника позивача про те, що відсутність представника позивача під час розгляду справи про накладення штрафу та позбавлення підприємства можливості висловити свої зауваження та надати пояснення, свідчить про неправомірність даної постанови, то суд зазначає, що формальні порушення, допущені відповідачем, не можуть слугувати підставою для скасування постанови, якою накладено штраф за порушення позивачем законодавства.

При цьому суд зазначає, що позивач подавав заперечення на акт перевірки, на підставі якого і була винесена оскаржувана постанова, а тому відповідач під час розгляду справу був ознайомлений із позицією позивача з приводу виявлених порушень.

З таких обставин суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної постанови, а тому позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області (код 39784625) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" () судові витрати зі сплати судового збору за частково задоволену позовну вимогу у розмірі 686,00 гривень. ((1600 грн.:7)х 3 = 686 грн.)

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними і скасувати пункти 2, 5, 7 припису головного державного інспектора Юрочко А.С. Управління держпраці в Івано-Франківській області №09-10-0072/641-544 від 02.12.2016 року, виданим Державному підприємству «Вигодське лісове господарство»

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Держпраці в Іван-Франківській області () за рахунок бюджетних асигнувань даного суб`єкта владних повноважень на користь Державного підприємства «Вигодське лісове господарство» () 686 грн. (шістсот вісімдесят шість гривень) сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя /підпис/ Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 20.02.2017.