Справа № 818/1594/16
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2017 р. Справа №818/1594/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Гелета С.М., суддів Бондар С.О., Соп`яненко О.В.
за участю секретаря судового засідання - Мороз Т.М.,
позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі фінансово-економічного управління командування сухопутних військ збройних сил України, Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в особі фінансово-економічного управління командування сухопутних військ збройних сил України (далі - відповідач 1, Фінансово-економічне управління), військової частина НОМЕР_1 (пп НОМЕР_3 ) (далі - відповідач 2, ВЧ НОМЕР_4 (пп НОМЕР_3 )), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати на його користь і не одержання ним своєчасно виплат; зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію невикористаної основної відпустки за 2015 рік пропорційно прослуженому часу; виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби, передбачену наказом Міністра оборони України від 27.01.2016 року № 44 "Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році" у розмірі 580 % від посадового окладу за весь час служби; виплатити на підставі на підставі Міністра оборони України від 10.02.2016 року № 67 винагороду за безпосередню участь в АТО згідно перебування на лінії бойового зіткнення і в інших місцях дислокації в межах визначеного району АТО за 2015 рік; виплатити надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % з урахуванням окладу за військовим званням згідно наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260 за весь час служби; виплатити щомісячну грошову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2010 року № 889 в розмірі 60 % від грошового забезпечення за весь час служби.
Заявою від 16.02.2017 року позивач збільшив позовні вимоги та просив також стягнути на його користь 16000,00 грн. моральної шкоди (а.с.75).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 був мобілізований до лав Збройних Сил України та проходив військову службу у ВЧ польова пошта НОМЕР_3 , в тому числі в зоні проведення антитерористичної операції. В березні 2016 року за наказом про демобілізацію звільнений зі служби та наказом командира ВЧ польова пошта НОМЕР_3 від 28.03.216 року № 85 виключений зі списків особового складу частини. Вказаним наказом також передбачено, що на користь позивача підлягає виплаті: щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби, передбачену наказом Міністра оборони України від 27.01.2016 року № 14 "Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році" у розмірі 580 % від посадового окладу за період з 01.03.2016 року по 28.03.2016 року; винагорода за безпосередню участь в АТО на підставі наказу Міністра оборони України від 10.02.2016 року № 67 згідно перебування на лінії бойового зіткнення і в інших місцях дислокації в межах визначеного району АТО за період з 01.03.2016 року по 05.03.2016 року; надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % з урахуванням окладу за військовим званням згідно наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260 за період з 01.03.2016 року по 28.03.2016 року; щомісячна грошова винагорода згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2010 року № 889 в розмірі 60 % від грошового забезпечення за період з 01.03.2016 року по 28.03.2016 року. На думку позивача, всі виплати проведені на його користь лише частково, при цьому йому не виплачено матеріальну допомогу, щомісячну премію, надбавку за виконання особливих завдань. Крім того, всі сплати проведено за 2016 рік без врахування 2015 року, з чим позивач також не погоджується. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що позивач не визнає позов, затягує розгляд справи, несвоєчасно сплатив належні йому кошти, що завдало позивачу душевних страждань.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача - Фінансово-економічного управління, в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву, в якій зазначив, що Фінансово-економічне управління безпосередньо підпорядковується командувачу Сухопутних військ Збройних Сил України, а військовослужбовці отримують грошове забезпечення у військовій частині, яка є окремою юридичною особою. В зв`язку з цим Фінансово-економічне управління не може бути стороною по даній справі.
Представник відповідача - ВЧ НОМЕР_4 (пп НОМЕР_3 ), в судове засідання також не з`явився, до суду надіслав письмовий відзив, в я кому позовні вимоги не визнав та зазначив, що усі належні ОСОБА_1 види грошового забезпечення при звільненні були сплачені в повному обсязі. Сума коштів в загальному розмірі 19813,35 грн. сплачена позивачу через касу в розмірі 7000,00 грн., решта суми перерахована на картковий рахунок позивача в ПАТ КБ "ПриватБанк" загальною сумою 12544,28 грн. 31.03.2016 року. Щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік, то згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам позивач не набув такого права, оскільки компенсація встановлюється лише у році звільнення.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд частково задовольняє позовні вимоги, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що з 15.03.2015 року ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 28.03.2016 року № 85 сержанта ОСОБА_1 , старшого стрільця 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону, звільненого Указом Президента України від 25.03.2016 року № 115/2016 по демобілізації, вважати таким, що з 28.03.2016 року справи та посаду здав (а.с.19).
Вказаним наказом також передбачено, що на користь позивача підлягає виплаті: щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби, передбачену наказом Міністра оборони України від 27.01.2016 року № 14 "Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році" у розмірі 580 % від посадового окладу за період з 01.03.2016 року по 28.03.2016 року; винагорода за безпосередню участь в АТО на підставі наказу Міністра оборони України від 10.02.2016 року № 67 згідно перебування на лінії бойового зіткнення і в інших місцях дислокації в межах визначеного району АТО за період з 01.03.2016 року по 05.03.2016 року; надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % з урахуванням окладу за військовим званням згідно наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260 за період з 01.03.2016 року по 28.03.2016 року; щомісячна грошова винагорода згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2010 року № 889 в розмірі 60 % від грошового забезпечення за період з 01.03.2016 року по 28.03.2016 року.
Відповідні виплати проведені на користь позивача, однак на думку ОСОБА_1 такі виплати проведені не у повному обсязі, а матеріальну допомогу, щомісячну премію, надбавку за виконання особливих завдань взагалі не сплачено. Також позивач вважає, що всі сплати проведено за 2016 рік без врахування 2015 року, з чим не погоджується та звернувся до суду за захистом свої прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни встановлює та регулює відносини у цій галузі - Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до абзаців 1, 3 п. 14 ст. 10-1 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Згідно з абзацами 1-2 п. 20 ст. 10-1 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки в межах України у порядку, встановленому пунктом 14 цієї статті.
У рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.
Із аналізу вказаних законодавчих положень вбачається, що у разі невикористання військовослужбовцем щорічної основної відпустки йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.
Крім того, наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція № 260).
Вказана Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Згідно з пунктами 37.9 37.10 Інструкції № 260 особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки.
Особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби (крім звільнених за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, яка надається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби.
Таким чином як закон так і Інструкція передбачає виплату грошової компенсації за невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки.
Із пояснень позивача та досліджених судом матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 в 2015 році щорічна основна відпустка не надавалась, грошову компенсацію замість відпустки за 2015 рік позивач також не отримував.
Відповідач, всупереч вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, доказів які б свідчили про надання ОСОБА_1 відпустки в 2015 році або грошової компенсації не надав.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України в особі фінансово-економічного управління командування сухопутних військ збройних сил України щодо не виплати на користь ОСОБА_1 і не одержання ним своєчасно виплат.
Так, Міністерство оборони України в особі фінансово-економічного управління командування сухопутних військ збройних сил України не допускало бездіяльності щодо відповідних виплат на користь позивача, оскільки не є належним відповідачем по справі та не є суб`єктом нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення як військовослужбовцю. В даному випадку, нарахування та виплату здійснювала Військова частина, яка залучена судом як належний відповідач по справі. Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині пп НОМЕР_3 , яка є самостійною юридичною особою та в свою чергу здійснювала нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення.
Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби, передбачену наказом Міністра оборони України від 27.01.2016 року № 44 у розмірі 580 % від посадового окладу та винагороду за безпосередню участь в АТО за 2015 рік на підставі наказу Міністра оборони України від 10.02.2016 року № 67.
Так, згідно з п. 9 наказу Міністра оборони України від 27.01.2016 року № 44 "Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році" цей наказ застосовується з 01.01.2016 року, а тому жодним чином не розповсюджується на 2015 рік.
Відповідні виплати за 2016 рік проведені на користь позивача, що підтверджується довідкою ВЧ пп В 2830 від 03.02.2017 року № 1/228 (а.с.65) та випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с.76-79) та не заперечується позивачем.
Враховуючи те, що наказ Міністра оборони України від 27.01.2016 року № 44 діє з 01.01.2016 року, вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити йому щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 580 % від посадового окладу за 2015 рік є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в АТО згідно перебування на лінії бойового зіткнення і в інших місцях дислокації в межах визначеного району АТО за 2015 рік, передбачену наказом Міністра оборони України від 10.02.2016 року № 67 , виходячи із наступного.
Дійсно, наказом Міністра оборони України від 10.02.2016 року № 67 затверджено Інструкцію про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
Разом із тим, пунктом 6 вказаного наказу передбачено, що він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських".
Вказана постанова Уряду набрала чинності 04.02.2016 року та відповідно наказ від 10.02.2016 року № 67 застосовується з 04.02.2016 року. Таким чином наказ Міністра оборони України від 10.02.2016р. №67 жодним чином не розповсюджується та не стосується виплат за 2015 р.
Відповідні виплати на користь позивача в 2016 році проведені в повному обсязі, що підтверджується довідкою ВЧ пп В 2830 від 03.02.2017 року № 1/228 (а.с.65) та випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с.76-79).
Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача виплатити винагороду за безпосередню участь в АТО за 2015 рік є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Крім того, матеріалами справи, зокрема, довідкою ВЧ пп В 2830 від 03.02.2017 року № 1/228 (а.с.65) підтверджується, що ОСОБА_1 було у 2015 році щомісяця нараховано та виплачено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, в т.ч. і винагорода за участь в АТО, починаючи з березня 2015р.
Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % з урахуванням окладу за військовим званням згідно наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260 за весь час служби, оскільки відповідні виплати проводились на користь позивача протягом березня 2015 - березня 2016 року в більшому розмірі, тобто 100 %, що підтверджується довідкою ВЧ пп В 2830 від 03.02.2017 року № 1/228 та випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с.79-83).
Так, п. 15.2 розділу XV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам Правила виплати надбавки за виконання особливо важливих завдань, затв. наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. N 260, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за N 638/15329, передбачено, що військовослужбовцям, зазначеним у пункті 15.1 цього розділу, які проходять службу в апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, безпосередньо підпорядкованих Міністерству оборони України та Генеральному штабу Збройних Сил України, командуваннях видів Збройних Сил України і за своїми функціональними обов`язками та положеннями про відповідні структурні підрозділи безпосередньо розробляють, проводять експертизу проектів законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, міжнародних договорів, наказів Міністерства оборони України (за винятком наказів організаційно-розпорядчого характеру), надбавка за виконання особливо важливих завдань виплачується в розмірах до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Матеріалами справи, зокрема, довідкою ВЧ пп В 2830 від 03.02.2017 року № 1/228 (а.с.65) підтверджується, що ОСОБА_1 було призначено з 2015 року п день звільнення у 2016р. надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100 %, дані суми були нараховані та виплачені позивачу.
Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити щомісячну грошову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2010 року № 889 в розмірі 60 % від грошового забезпечення за весь час служби за весь час служби, виходячи із наступного.
Щомісячна грошова винагорода згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2010 року № 889 в розмірі 60 % від грошового забезпечення за весь час служби також нарахована та виплачена ОСОБА_1 в повному обсязі, що також підтверджується довідкою ВЧ пп В 2830 від 03.02.2017 року, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 16000,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Позивач в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди зазначає про те, що необхідність судового розгляду змушує позивача відриватися від нормального життя і приїздити до суду, що завдавало та завдає душевних страждань, невиплачені кошти необхідні були для медичної допомоги матері та особистої реабілітації позивача. Разом із тим, жодних доказів в обґрунтування даної заяви відповідачем не подано.
Крім того, судом не встановлено факту завдання позивачу з боку заявленого ОСОБА_1 первинного неналежного відповідача по справі - Міністерства оборони України в особі фінансово-економічного управління командування сухопутних військ збройних сил України моральних чи фізичних страждань. В даному випадку судом залучено належного відповідача ВЧ пп НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), але докази того, що саме невиплата компенсації за дні невикористаної відпустки за 2015 рік призвела до душевних страждань матеріали справи не містять, причини, які зазначає позивач в обґрунтування заяви не обґрунтовують розмір моральної шкоди та не доведені ці обставини згідно ч.1 ст. 71 КАС України, тому суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі фінансово-економічного управління командування сухопутних військ збройних сил України, Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ,і.к. НОМЕР_5 ) грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Повний текст постанови складено 21.02.2017 року.

Головуючий суддя С.М. Гелета
Судді С.О. Бондар
О.В. Соп`яненко