Справа № 175/4465/16-а
Суддя: Ребров С. О.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/4465/16-а
Провадження № 2-а/175/99/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді Реброва С.О.

при секретарі Пренко А.В.,

за участю представника відповідача - Пилипчука Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом і просила визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області щодо не проведення перерахунку пенсії як державному службовцю ОСОБА_2 з 01.12.2015 року.

Крім того, просить зобов'язати УПФ України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, здійснити з 01.12.2015 року перерахунок пенсії державного службовця в розмірі 90% від сум заробітної плати, вказаної в довідці №13/5 від 22.08.2016 року, яка видана Підгородненською міською радою та виплачувати пенсію без будь-яких обмежень.

Позивачка свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні надав письмові заперечення у яких вважає позов не обґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволення, тому просив відмовити позивачу у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши письмі заперечення відповідача, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_2, вийшла на пенсію державногослужбовця у 2010 році з посади державного службовця.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» пенсія була призначена в розмірі 90% від сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

На час призначення пенсії статтею 37-1 вищевказаного Закону було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Після чого, з 01.12.2015 року згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року було проведено підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

У зв'язку з чим, для перерахунку пенсії з 01.12.2015 року, позивачкою ОСОБА_2 була подана до пенсійного фонду відповідна заява про перерахунок державного службовця, у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі довідки про заробітну плату №13/5 від 22.08.2016 року, виданої Підгородненською міською радою.

Проте, УПФ України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області листом №4421/02/22 від 17.11.2016 року відмовило позивачці у перерахунку пенсії мотивуючи це тим, що пунктом 5 «Прикінцевих положень» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року було скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Проте враховуючи вказані обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, а також той факт, що право на призначення пенсії як державному службовцю позивачка отримала раніше прийняття вищевказаного Закону, суд приходить до висновку про неправомірність дії відповідача, які порушують конституційні права позивачки.

Так, на день виходу ОСОБА_2 на пенсію право на одержання пенсії державних службовців мали особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначалась в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями. - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшувалась на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

У разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визначається і діє припни верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормою прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що «конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України»

Відповідно до ч. З ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Принцип перспективної дії норми Закону на який посилається Відповідач, поширюється тільки на відносини, які виникли після введення в дію змін в Закони.

За загальним правилом установленим частиною 1 статті 58 Конституції Украйні закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Зміни в законодавстві щодо умов і підстав скасування спеціальних видів пенсій істотно погіршують умови мого пенсійного забезпечення.

Крім того, в мотивувальній частині Рішення від 1 1.10.2005 року № 8-рп Конституційний Суд України зазначив, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачаються за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і були впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване чи звужене.

З огляду на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 р. (набрало законної сили 8 лютого 2006 року) положення ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, судами слід мати на увазі наступне:

- реалізація особою прав, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як причин) невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматись до уваги;

- у випадках, коли набуття чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

При вирішенні питання про застосування правових норм у часі до спірних правовідносин прошу врахувати висновки Верховного Суду України, викладені ним у постанові № 21 -630а14 від 10.02.2015 року, згідно яких зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужений шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Відповідно до ст. 46 Конституції України: «громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

На час призначення мені пенсії відповідно до статті 37-і Закону України «Про державну службу» у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям провадиться перерахунок пенсії державного службовця з дати підвищення заробітної плати, тому норми закону які були змінені після призначення мені пенсії не повинні застосовуватись до моєї пенсійної виплати.

У свою чергу УПФ не звернуло увагу вдруге, що предметом поданої заяви позивачки не є прохання призначити пенсію, а - здійснити перерахунок пенсії.

Отже, на підставі вищевикладеного та виходячи з системного аналізу положень статей 22, 64 Конституції України, правових позицій І Конституційного Суду України можна зробити висновок, конституційний принцип гарантованості конституційних прав і свобод конкретизований через вимогу неможливості їх скасування або звуження, поширюється також на норми матеріального і соціального забезпечення державних службовців та їх соціального захисту.

Таким чином, матеріальні та соціальні гарантії державного службовця, які були встановлені на день виходу ОСОБА_2 на пенсію не можуть бути обмежені або скасовані ні новими законами, ні внесеннями змін до чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 2 ст.17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У частині першій статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Так, 22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх прасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, згідно з яким «конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не попускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». При цьому Конституційний Суд України підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність пред'явлених позовних вимог, тому задовольняє їх у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно до ч.1, п.1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

При подачі адміністративного позову до суду ОСОБА_2 сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 551,20 грн., а тому зазначені витрати підлягають стягненню на користь позивача по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 37, 37-1 ЗУ «Про державну службу», ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 8, 9, 159, 161, 162, 183-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області щодо не проведення перерахунку пенсії як державному службовцю ОСОБА_2 з 01.12.2015 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області здійснити з 01.12.2015 року перерахунок ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) пенсії державного службовця в розмірі 90% від сум заробітної плати, вказаної в довідці №13/5 від 22.08.2016 року, яка видана Підгородненською міською радою та виплачувати пенсію без будь-яких обмежень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 551,20 грн.

На підставі п.1 ч.1 ст.256 КАС України, постанова суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.О. Ребров