Справа № 521/20698/16-а
Суддя: Сегеда О. М.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2-а/521/76/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Тищенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси про визнання протиправними рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У грудні 2016року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду в Малиновському районі м. Одеси (далі - УПФУ в Малиновському районі м. Одеси) про визнання протиправними рішення та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що він працює на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області. Зазначав, що 19 жовтня 2016року звернувся до УПФУ у Малиновському районі м. Одеси із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», але рішенням УПФУ у Малиновському районі м. Одеси №6206 від 28 жовтня 2016 року йому було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки підстави для її призначення відсутні.

Позивач вважає, що дії УПФУ у Малиновському районі м. Одеси порушують його права та інтереси та суперечать Конституції України, Закону України «Про прокуратуру».

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд визнати відмову УПФУ у Малиновському районі м. Одеси у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 пенсії за вислугу років неправомірною та скасувати рішення №65206 від 28 жовтня 2916року; визнати достатнім для призначення пенсії за вислугу років спеціальний стаж роботи ОСОБА_2 21 років 8 місяців 15 днів, у т.ч. зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 19 років 3 місяців і 23 днів; зобов'язати УПФУ в Малиновському районі м. Одеси призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 пенсію за вислугу років у розмірі 90% від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за останніх 24 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, яка становить 11274,06грн., відповідно до довідки прокуратури Одеської області №565 від 11 жовтня 2016року про розмір місячного заробітку, починаючи з 19 жовтня 2016року (з дня звернення за пенсією); стягнути з відповідача на його користь витрати на оплату судового збору.

Позивач ОСОБА_2в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача УПФУ в Малиновському районі м. Одеси, діюча на підставі довіреності від 09 серпня 2016року в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Раніше надала суду письмові заперечення проти позову (а.с.35-39,40).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області (а.с.18-21).

Встановлено, що 19 жовтня 2016року ОСОБА_2 звернувся до УПФУ у Малиновському районі м. Одеси із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» відповідно до довідки про заробітну плату №565 вих-16 від 11 жовтня 2016 року (а.с.15-17).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси №6206 від 28 жовтня 2016 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії (а.с.14).

Отже правовідносини позивача з відповідачем з приводу призначення пенсії почались 19 жовтня 2016року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 N1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

01 квітня 2015року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015, п. 5 Прикінцевих положень якого передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначенця всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Таким чином з 01 червня 2015року пенсії згідно ЗУ "Про прокуратуру" не призначаються, а раніше призначені не перераховуються.

Відповідно ч. 1 до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1.6971-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, серед іншого, не менше з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Перелік посад і періодів, які враховуються при обчисленні вислуги років передбачено ст., 15 та ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII, до переліку посад, що враховуються при обчисленні вислуги років враховуються, серед іншого, періоди роботи на прокурорських посадах, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Із пояснень представника відповідача судом встановлено, що управлінням Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси було розраховано вислугу років і стаж роботи ОСОБА_2 на посадах прокурорів, а саме:

Вислуга років: половина строку навчання, яка складає 2 роки, 4 місяці, 12 днів, 10 місяців; 23 дні - період роботи на посаді стажиста прокуратури, 18 років, 05 місяців, 28 днів - період роботи на посадах прокурорів (а.с.18-20,22-26).

Таким чином, станом на 19 жовтня 2016р. (момент подачі заяви про призначення пенсії) вислуга років позивача склала 21 рік, 05 місяців, 03 дні.

Отже, станом на теперішній час у ОСОБА_2 відсутня вислуга років для призначення пенсії.

Вимоги позивача про призначення пенсії у розмірі 90% від середньомісячного заробітку на підставі довідки прокуратури Одеської області також не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року

№1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцеві звернення за призначенням пенсі. Дана норма також міститься і в Законі України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ в редакції від 15.07.2015 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011року № 20-рп/2011встановлено, що у Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46), контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 19 червня 2001 року N 9-рп/2001 у справі щодо стажу наукової роботи, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України) обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати рівні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Конституційний суд України у рішенні від 25.01.2012 року №3-рп/2012, серед іншого, дійшов висновку, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості, є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади. Виданих на підставі, у межах повноважень та v спосіб, шо передбачені Конституцією та заковами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 p., суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, а передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, станом на теперішній час закону та інших нормативно-правових актів щодо призначення та перерахунку спеціальних пенсій прийнято не було. Норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення з 1 червня 2015 року скасовані.

З цього випливає, що норми чинного законодавства не містять обов'язків пенсійних органів щодо призначення пенсій прокурорським працівникам на умовах викладених у позовних вимогах ОСОБА_2

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійсняють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів] України. Відповідно до ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи положення п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України „Про судовий збір", у справах щодо визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади судовий збір не справляється. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір у добровільному порядку, таким чином останній не підлягає поверненню.

Керуючись ст. 15, 86 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст.7-9, 11, 71, 158, 160, 162, 163, 167, п.1.ч.1 ст. 256 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси про визнання протиправними рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Малиновський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда