Справа № 152/136/17
Суддя: Соколовська Т. О.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/136/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 лютого 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі

головуючого судді Соколовської Т.О.

секретаря судових засідань Годованюк І.Л.

з участю

позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Шаргородської районної ради Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення 9 сесії Шаргородської районної ради 7 скликання від 23.12.2016 року № 124 "Про звіт відділу культури і туризму Шаргородської районної державної адміністрації про роботу закладів культури району",

В С Т А Н О В И В:

26.01.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Шаргородської районної ради Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення 9 сесії Шаргородської районної ради 7 скликання від 23.12.2016 року № 124 "Про звіт відділу культури і туризму Шаргородської районної державної адміністрації про роботу закладів культури району" і стягнення судових витрат.

У обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до рішення 9 сесії 7 скликання Шаргородської районної ради Вінницької області №124 від 23 грудня 2016 року "Про звіт відділу культури і туризму Шаргородської районної державної адміністрації про роботу закладів культури району" (далі - Рішення №124), районна рада, керуючись п. 16 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації", враховуючи висновок постійної комісії з питань освіти, культури, роботи з молоддю, охорони здоров'я, материнства, дитинства та соціального захисту населення, серед іншого вирішила роботу закладів культури району у І півріччі 2016 року вважати задовільною (п.1 рішення), роботу начальника відділу культури і туризму Шаргородської райдержадміністрації Янчурської Т.В. вважати незадовільною (п. 1.1 рішення).

При прийнятті вказаного рішення Шаргородською районною радою не враховано, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, пунктом 16 ч. 1 ст. 43 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", на який посилається районна рада в Рішенні №124, передбачено, що виключно на пленарних засіданнях районної ради вирішуються питання затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідного району, цільових програм з інших питань, заслуховування звітів про їх виконання. При цьому п. 16 ч. 1 ст. 43 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", районній раді не надано повноважень щодо оцінки діяльності закладів культури району та керівників підрозділів районних державних адміністрацій.

Позивач, вважаючи, що у Шаргородської районної ради відсутні законні підстави для включення до порядку денного сесії питання розгляду звіту про роботу структурного підрозділу райдержадміністрації та відповідно оцінки роботи як підрозділу в цілому, так і його безпосереднього керівника, посилаючись на положення Закону України від 09.04.1999 року №586-ХІV "Про місцеві державні адміністрації" та Закону України від 21.05.1997 року №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні", просить визнати незаконним та скасувати рішення 9 сесії Шаргородської районної ради 7 скликання від 23.12.2016 року № 124 "Про звіт відділу культури і туризму Шаргородської районної державної адміністрації про роботу закладів культури району" та стягнути з Шаргородської районної ради судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Представники відповідача - Шаргородської районної ради Вінницької області - заступник керівника виконавчого апарату районної ради, керуючий справами ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 14.02.2017 року №01-16-72 та завідуюча сектором з правових питань та дотримання законодавства виконавчого апарату районної ради ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 14.02.2017 року №01-16-73, в судовому засіданні заперечували проти позову, вважають його безпідставним, посилаючись на подані до суду заперечення.

Із заперечень, поданих до суду відповідачем за підписом голови районної ради Попова М., вбачається, що Шаргородська районна рада вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, виходячи зокрема із положень Конституції України, Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні" та " Про місцеві державні адміністрації". Так, відповідно до п. 28 ч. 1 ст. 43 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень районних і обласних рад відносяться заслуховування звітів голів місцевих державних адміністрацій, їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій про виконання програм соціально-економічного та культурного розвитку, бюджету, рішень ради із зазначених питань, а також про здійснення місцевими державними адміністраціями делегованих їм радою повноважень.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до перспективного плану роботи районної ради 7 скликання на 2016 рік, затвердженого рішенням 4 сесії районної ради 7 скликання від 5 лютого 2016 року №30, у ІІІ кварталі 2016 року заплановано розгляд питання "Звіт відділу культури про роботу закладів культури району".

15.06.2016 року виконавчим апаратом районної ради було підготовлено лист за вихідним номером 01-16/77 на ім'я виконуючого обов'язки голови районної державної адміністрації Роздоби В.П. за підписом голови районної ради, у якому повідомлялося про розгляд даного питання і пропонувалося подати проект рішення (а.с.20).

29.06.2016 року за даним листом Відділ культури і туризму райдержадміністрації надав відповідь за вихідним номером 205 за підписом начальника Відділу культури і туризму РДА Янчурської Т.В., у якому подав матеріали для розгляду на чергову сесію районної ради питання "Звіт відділу культури і туризму Шаргородської райдержадміністрації про роботу закладів культури району". В додатку до листа було надано проект рішення "Звіт відділу культури і туризму Шаргородської райдержадміністрації про роботу закладів культури району" та відповідну записку, які стали основою при підготовці рішення сесії (а.с.21- 24).

Дане питання було розглянуто на постійній комісії районної ради з питань освіти, культури, роботи з молоддю, охорони здоров'я, материнства, дитинства та соціального захисту і винесено на розгляд сесії районної ради (а.с. 31 - 36).

Рішенням 9 сесії 7 скликання Шаргородської районної ради Вінницької області №124 від 23 грудня 2016 року "Про звіт відділу культури і туризму Шаргородської районної державної адміністрації про роботу закладів культури району", зокрема, ухвалено роботу закладів культури району у І півріччі 2016 року вважати задовільною (п.1). Роботу начальника відділу культури і туризму Шаргородської райдержадміністрації Янчурської Т.В. вважати незадовільною (а.с. 5).

У судовому засіданні позивач, не погоджуючись з рішенням 9 сесії 7 скликання Шаргородської районної ради Вінницької області №124 від 23 грудня 2016 року "Про звіт відділу культури і туризму Шаргородської районної державної адміністрації про роботу закладів культури району" запевняв суд, що районна рада не мала законного права давати оцінку роботи як підрозділу в цілому, так і його безпосередньому керівнику Янчурській Т.В. та зазначив, що вказаним рішенням його особисті права не порушені, однак підставою для звернення до суду стала його громадська позиція.

Установленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

До даних правовідносин слід застосувати ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 6, 18, 19, 71, 159, 162, 171 КАС України, постанову Пленуму Вищого Адміністративного Суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року, рішення Конституційного Суду України № 6 - пр/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України та ст. 248-2 ЦПК України та № 9 - рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням громадян ОСОБА_9, ОСОБА_10 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статтей 55,64,124 Конституції України, постанову Пленуму ВС України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996 року № 9 ".

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.8 постанови Пленуму ВС України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996 року № 9 "… статтею 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує".

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень…

Згідно з положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто, призначенням адміністративного суду є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя.

Статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені правила оскарження нормативно-правових актів у разі невідповідності їх нормативно-правовим актам вищої юридичної сили.

Так, згідно з частиною другою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, в яких буде застосовано цей акт.

Верховний Суд України, аналізуючи положення статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, а також частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, у постанові від 24 лютого 2015 року №21-34а15 зазначив, що суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів. Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, в яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть. Зі змісту регулювання, яке міститься у Кодексі адміністративного судочинства, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Правові акти індивідуальної дії породжують права і обов'язки тільки у тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

У зв'язку з цим Верховний Суд України дійшов висновку, що відсутність у будь-кого прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним правовим актом індивідуальної дії не породжує і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом, оскільки не стосуються його безпосередньо.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Пленум Вищого Адміністративного Суду України в п.21 постанови "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року роз'яснив, що "судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно - правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинен довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно - правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Суд не може давати оцінку таким обставинам при відкритті провадження в адміністративній справі, а тому не має права відмовити у відкритті провадження у справі чи повернути позовну заяву з посиланням на частину другу цієї статті, якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не проводить перевірку нормативно - правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Таку ж позицію висловив Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 6 - пр/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України та ст. 248-2 ЦПК України та № 9 - рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням громадян ОСОБА_9, ОСОБА_10 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статтей 55, 64, 124 Конституції України. Зі змісту цих рішень випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Позивач ОСОБА_2 реалізував своє право на звернення до адміністративного суду з позовом. Проте, ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні не зазначив та не довів належними та допустимими доказами, які конкретно його права, свободи чи інтереси порушено відповідачем у сфері публічно-правових відносин.

За вказаних обставин суд не проводить перевірку нормативно - правового акта індивідуальної дії - рішення 9 сесії 7 скликання Шаргородської районної ради Вінницької області №124 від 23 грудня 2016 року "Про звіт відділу культури і туризму Шаргородської районної державної адміністрації про роботу закладів культури району" на предмет його протиправності, оскільки відсутність у позивача ОСОБА_2 прав чи обов'язків у зв'язку з оскаржуваним рішенням не породжує для нього права на захист у сфері публічно - правових відносин, а отже й права на звернення із цим адміністративним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 6, 18, 19, 71, 159, 162, 171 КАС України, п.21 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року, рішеннями Конституційного Суду України № 6 - пр/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України та ст. 248-2 ЦПК України та № 9 - рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням громадян ОСОБА_9, ОСОБА_10 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статтей 55,64,124 Конституції України, п.8 постанови Пленуму ВС України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996 року № 9, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Шаргородської районної ради Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення 9 сесії Шаргородської районної ради 7 скликання від 23.12.2016 року № 124 "Про звіт відділу культури і туризму Шаргородської районної державної адміністрації про роботу закладів культури району" відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, - з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Т.О. Соколовська