Справа № 357/11099/16-а
Суддя: Жарікова О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Жарікова О. В. ,

при секретарі Гавриш О. П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві, в залі суду № 3 справу за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю Узинський цукровий комбінат до Узинської міської ради, третя особа: Білоцерківська об"єднана державна податкова інспекція Головного управління у Київській області про визнання незаконним та скасування рішення в частині,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 21 липня 2015 року на тридцять пятій сесії шостого скликання Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області було прийнято рішення про внесення змін до рішення міської ради від 31 грудня 2014 року № 31-340 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Узин». Даним рішенням внесено зміни у додаток № 2 Положення про встановлення плати за землю, зокрема пункт 4.2. викладено в наступній редакції: «Ставка земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні субєктів господарювання (крім державної та комунальної власності) встановлюється у розмірі 3 (трьох) відсотків від їх нормативної грошової оцінки». Позивач вважає, що дії відповідача та оскаржуване рішення в цій частині є незаконними, такими, що порушують права позивача, оскільки суперечать вимогам підпункту 275.3.1 пункту 275.3 статті 275 та пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, якими встановлено спеціальний порядок набрання чинності рішень рад щодо затвердження ставок податку за земельні ділянки, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. 04 жовтня 2016 року на адресу позивача надійшов лист від Білоцерківської ОДПІ № 9680/10-02-12-02 від 30 вересня 2016 року в якому зазначено, що позивачем невірно розрахована сума земельного податку за 2016 рік, яка повинна становити не 1%, а 3% від нормативно-грошової оцінки землі. Про такі зміни в орендній платі, які були визначені відповідачем, позивачу не було відомо, а тому й подавалась декларація в розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки землі. Тому прийняття такого рішення Узинською міською радою та не повідомлення позивача про зміни в розмірі земельного податку призвело до порушення останньою прав позивача, що підлягають відновленню. Позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення тридцять пятої сесії шостого скликання Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 21 липня 2015 року, в частині внесення змін до рішення міської ради від 31 грудня 2014 року № 31-340 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Узин», зокрема пункту 4.2. «Ставка земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні субєктів господарювання (крім державної та комунальної власності) встановлюється у розмірі 3 (трьох) відсотків від їх нормативної грошової оцінки».

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлено належним чином, подав до суду, через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належним чином.

Представник третьої особи до суду не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що позивач використовує землю на праві постійного користування землею, що не оспорюється сторонами. Орендна плата за використання земельних ділянок була встановлена на рівні 1 % від нормативно-грошової оцінки землі, рішенням Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 31.12.2014 року за № 31-340, що не оспорюється сторонами. Як зазначено в позові, річна сума земельного податку за 2016 рік була позивачем визначена відповідно до вказаного рішення, внесена до відповідної декларації, яка подана до Білоцерківської ОДПІ. 21 липня 2015 року на тридцять пятій сесії шостого скликання Узинською міською радою Білоцерківського району Київської області було прийнято рішення «Про внесення змін до рішення міської ради від 31 грудня 2014 року № 31-340 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Узин». Даним рішенням внесено зміни у додаток № 2 Положення про встановлення плати за землю на території міста Узин рішення від 31 грудня 2014 року № 31-340 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Узина», зокрема пункт 4.2. викладено в наступній редакції: «Ставка земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні субєктів господарювання ( крім державної та комунальної власності) встановлюється у розмірі 3 (трьох) відсотків від їх нормативної грошової оцінки». Копія названого рішення міститься в матеріалах справи. Позивач вважає, що дії відповідача та оскаржуване рішення в цій частині є незаконними, такими, що порушують права позивача, оскільки суперечать вимогам підпункту 275.3.1 пункту 275.3 статті 275 та пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, якими встановлено спеціальний порядок набрання чинності рішень рад щодо затвердження ставок податку за земельні ділянки. 04 жовтня 2016 року на адресу позивача надійшов лист від Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області за № 9680/10-02-12-02 від 30 вересня 2016 року, в якому зазначено, що позивачем невірно розрахована сума земельного податку за 2016 рік, яка повинна становити не 1%, а 3% від нормативно-грошової оцінки землі. Про такі зміни в орендній платі, які були визначені відповідачем, позивачу не було відомо, а тому й подавалась декларація в розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки землі. Судом встановлено, що Білоцерківською об»єднаною державною податковою інспекцією головного управління ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення рішення від 11 листопада 2016 року № НОМЕР_1, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов»язання за платежем «земельний податок з юридичних осіб» у розмірі 2481037,80 грн., з яких: 1984830,24 грн. за основним платежем; 496207,56 грн. за штрафними санкціями. Не погоджуючись з вказаним рішенням ТДВ «Узинський цукровий комбінат» звернувся до Київського окружного адміністративного суду з метою оскарження цього рішення органу ДФС. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Білоцерківської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київської області від 11 листопада 2016 року № НОМЕР_1. Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази того, що вказане рішення суду вступило в законну силу. За клопотанням представника позивача до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області направлявся запит з метою повного та всебічного з"ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, стосовно надання інформації, щодо того, коли Узинською міською радою Білоцерківського району Київської області було надіслано, а Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області отримано рішення тридцять п"ятої сесії шостого скликання Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 21 липня 2015 року "Про внесення змін до рішення Узинської міської ради від 31 грудня 2014 року №31-340 "Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Узин", та коли відбувся перерахунок орендної плати за землю. Вказаний запит був отриманий третьою особою, але відповідь на вказаний запит до суду надана не була.

Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно п.1.1. ст. 1 Податкового кодексу України, податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.п.14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до п.270.1 статті 270 Податкового кодексу України, обєктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до ст. 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до п. 4.3 ст. 4 Податкового кодексу України, податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

А, згідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені ст. 12 ПК України.

Відповідно до ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пунктів 10.1 та 10.2 статті 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Таким чином, плата за землю належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом, а саме п.п.12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Відповідно до п.п.12.3.2 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, що передбачено п.п.12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Відповідно п.п.12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Суд враховує, що відповідно до п.п.12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обовязковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено - п. 271.1 ст. 271 ПК України.

При цьому, пунктом 271.2 ст. 271 ПК України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2016 році, у тому числі плати за землю, таке рішення мало бути прийнято місцевою радою до 15.07.2015 року. Зазначене вбачається з аналізу норм БК України та ПК України.

Відповідачем не доведено, що спірне рішення було належним чином, відповідно до норм чинного законодавства та в строки, встановлені чинним законодавством, офіційно оприлюднене та доведене до відома платників податку.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем протилежне, зазначеному позивачем, не доведено.

Відповідач не надав доказів виконання свого обовязку оприлюднення спірного рішення належним чином та в установленому законом порядку, як і не надав доказів на спростування доводів позивача.

Відповідно до ст.94 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1378,00 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 12, 14, 269, 270, 271 ПК України, ст. 3 БК України, ст.ст. 2, 4, 6-14, 70-72, 94, 158-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення тридцять пятої сесії шостого скликання Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 21 липня 2015 року, в частині внесення змін до рішення Узинської міської ради від 31 грудня 2014 року № 31-340 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Узин», зокрема пункту 4.2. «Ставка земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні субєктів господарювання (крім державної та комунальної власності) встановлюється у розмірі 3 (трьох) відсотків від їх нормативної грошової оцінки».

Стягнути з Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області на користь ТДВ «Узинський цукровий комбінат», понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 1 378,00 грн..

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_1