Справа № 639/9083/16-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 р. Справа № 639/9083/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2017р. по справі № 639/9083/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

02 грудня 2016 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Харкова з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Харкова про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив суд визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Харкова нарахувати та виплачувати йому, ОСОБА_1 пенсію на рівні не нижчому прожиткового мінімуму, встановленого законом та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Харкова провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії із підвищенням її до розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність та провести відповідні виплати, починаючи з 01 вересня 2015 року з урахуванням раніше виплачених сум, врахувавши, що розмір виплаченої йому пенсії не може бути нижчим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Харкова та отримує пенсію за віком, розраховану відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI в розмірі 965 гривень 99 копійок, тобто в розмірі меншому, ніж законодавчо встановлений прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

Разом з тим з 01 вересня 2015 р. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 17.09.2015 року № 704-VIII в ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-VIII були внесені наступні зміни: «Установити у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 вересня 2015 року - 1074 гривні».

В грудні 2015 року був прийнятий та набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII.

В ст. 7 цього Закону зазначено, що у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня 2016 року - 1130 гривень, з 1 грудня 2016 року -1208 гривень».

Оскільки пенсія позивача залишилася на рівні 965 грн. 99 коп., тобто в розмірі меншому, ніж встановлений законодавством України прожитковий мінімум для непрацездатних осіб - він звернувся до відповідача із заявою про підвищення та перерахування пенсії.

Листом від 24.11.2016 року за вих. №157/Л-10/31 відповідач повідомив позивачу, що він не має права на отримання пенсії в розмірі мінімального прожиткового рівня для непрацездатних осіб, мотивуючи свою позицію посиланнями на статтю 28 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-VI від 09.07.2003р. Законність своїх дій відповідач також мотивував посиланнями на постанову Кабінету Міністрів України від 26.03.2008р. №265 «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян» в якій вказується, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, а також на ч.3 ст. 42 Закону України, «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI.

З такою позицією відповідача позивач не згоден, тому, посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини, вважаючи, що його права порушені незаконними діями управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Харкова, звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії -задоволено. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на рівні не нижчому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Харкова провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії із підвищення її до розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність та провести відповідні виплати, починаючи з 01 вересня 2015 року з урахуванням раніше виплачених сум, врахувавши, що розмір виплаченої йому пенсії не може бути нижчим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок).

Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2017 року та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказує, що відповідно до статті 28 Закону №1058-VI від 09.07.2003р. мінімальний розмір пенсії за віком для осіб, які втратили працездатність, призначається за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу. За наявності страхового стажу меншої тривалості пенсія за віком призначається у розмірі, пропорційно наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком. При цьому згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008р. №265 «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян» встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. Також посилається на ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму не працюючим пенсіонерам, пенсіонерам, які працюють, після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності. Таким чином, відповідач зазначає, що з 01.05.2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону у зв'язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не проводився, оскільки згідно наданого свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії НОМЕР_1 він з 26.07.2005 року провадить діяльність, пов'язану з отриманням доходу. Крім того посилається на положення ст.99 та ст.100 КАС України.

Фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального пристрою згідно ст. 41 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_1, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова з 06.09.2012, його стаж складає 31 рік 01 місяць 02 дні. Позивач отримує пенсію за віком в розмірі 965 грн. 99 коп., розраховану відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI.

Відповідно до листа Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі від 24.11.2016 за вих. №157/Л-10/31 з 01.09.2015 розмір пенсії за віком Позивача становить 870 гривень 43 копійки, підвищення по ст. 42 (з 01.03.2013р.) - 12 гривень 18 копійок, загальний розмір пенсії за віком до виплати - 965 гривень 99 копійок.

Зазначений лист містить вказівку, що до основного розміру пенсії позивача здійснюється доплата до прожиткового мінімуму(1074гр.) - 83 гривні 38 копійок.

Проте, в листі визначено розмір пенсії до виплати 965 грн. 99 коп., тобто позивач фактично, з урахуванням доплат, отримує пенсію в розмірі 965 грн. 99 коп., даний факт не заперечується відповідачем, колегія суддів приходить до висновку, що пенсія позивача не підвищується до прожиткового мінімуму та в розмірі прожиткового мінімуму фактично не виплачується відповідачем.

Положеннями ч. 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

У відповідності з ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 вересня 2015 року - 1074 гривні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Положеннями ст. 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, згідно яких ОСОБА_1, починаючи з 01.01.2013 не отримує інших доходів, крім пенсії за віком, яка відповідно є його єдиним та основним джерелом існування. (а. с. 14-16).

Враховуючи вищевикладене, позиція відповідача, з посиланнями на ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» стосовно неможливості виплачувати позивачеві пенсію в розмірі не нижчому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, оскільки він отримує дохід, колегією суддів не береться до уваги, оскільки є необґрунтованою.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. зазначено, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого врядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26.03.2008 року № 265, є такими, що суперечать ч.3 ст.46 Конституції України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який вищу юридичну силу.

Положеннями ч. 2 ст. 8 КАС України, встановлено принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів бере до уваги надані позивачем рішення Європейського суду, а також лист Вищого адміністративного суду від 17.08.2016 №1875/10-14/16, з аналізу змісту якого випливає, що при вирішенні справ стосовно виплати пенсії в розмірі нижчому, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для непрацездатних осіб, національні суди мають керуватися ст. 46 Конституції України та враховувати практику Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 18.07.2006 року по справі „Проніна проти України" та від 12.07.2016 року по справі «Петриченко проти України» констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цих справах заявники звертались до національних судів з вимогою вирішити їх спори щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявники посилались, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що їх пенсії не повинні бути нижчими за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позови з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Європейського Суду з прав людини національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

Положеннями ст. 99 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 - XII суми пенсії, неодержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь - яким строком.

Зазначена норма регулює відносини щодо строку виплати нарахованих сум.

Аналогічна норма містися в ч.2 ст.46 Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в якій визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

При цьому колегія суддів зазначає, що виходячи з вищезазначених норм закону, розмір виплат позивачу в будь - якому разі не міг бути меншим прожиткового мінімуму, і пенсія в такому розмірі повинна була йому виплачуватися незалежно від підрахунку, здійсненого за його заробітком та стажем. Розмір пенсії позивача на рівні прожиткового мінімуму, встановлений Конституцією України.

Тобто, якщо при нарахуванні пенсії згідно законодавства, виходячи з середнього заробітку, стажу, доплат розмір пенсії становить нижче прожиткового мінімуму, виплаті підлягає пенсія в розмірі прожиткового мінімуму.

Також, суд звертає увагу, що позивач звернувся за перерахунком пенсії, відповідно до законодавства, 15.11.2016 року, а з відповіддю від 24.11.2016р., як він зазначає ознайомився - 26.11.2016р.. До суду звернувся 02.12.2016.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не вбачає підстав застосування наслідків пропуску строку звернення до суду визначених ст. 100 КАС України.

Таким чином, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим.

Проте колегія суддів вважає за необхідне задовольнити частково апеляційну скаргу відповідача, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 18 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», Пенсійний фонд України та його органи звільнено від сплати судового збору.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково, з посиланням на зазначену норму, присудив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн., оскільки такі витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та їх стягнення на користь держави, суд першої інстанції мав врахувати, що позивачу сплата судового збору була відстрочена, він не сплачував судовий збір, тобто не здійснював витрати, а отже безспірне стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова суми судових витрат, є помилковим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2017 року судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а саме, неправомірно стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн., а тому постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2017р. по справі № 639/9083/16-а скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок).

В іншій частині постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2017р. по справі № 639/9083/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Подобайло З.Г.
Повний текст постанови виготовлений 21.02.2017 р.