Справа № 705/537/17
Суддя: Мазуренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №705/537/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Крисюк Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського об'єднаного управління пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням положень ст.ст. 49-54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконними дій та зобов'язання зробити перерахунок та виплату пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням положень ст.ст. 49-54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8,75 мінімальних пенсій за віком відповідно до вимог ч. 4 ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», (далі Закон № 796-12).

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має відповідне посвідчення першої категорії серії НОМЕР_2 від 16.02.2016 року та вкладку до нього № 700325 від 16.02.2016 року. Черкаським МСЕК № 2 йому встановлено 2 групу інвалідності, захворювання пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС, довідка № НОМЕР_1 від 12.01.2011 року, перебуває на обліку в Уманському об'єднаному УПФУ (надалі відповідач) і йому призначені державна пенсія.

22 грудня 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про приведення розмірів його пенсії у відповідність до норм ст.ст. 49, 50, 54 Закону № 796-12, виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплати пенсії за цей період. Відповідач відмовив йому в перерахунку призначених пенсій з огляду на відсутність підстав такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії відповідно до Постанови КМ України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої і здійснюються позивачу виплати.

В обґрунтування позову позивач посилається на Конституцію України, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-12, ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІУ, Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 року, № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року, № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, в яких визначено, що згідно зі ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Позивач, вважає, що застосування відповідачем підзаконного акту - Постанови КМУ № 1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка суперечить Закону № 796-ХП, при нарахуванні та виплаті йому пенсії є помилковим та протиправним. Просить суд визнати протиправною відмову відповідача в перерахунку та виплаті йому щомісячної державної пенсій відповідно до вимог ст. ст. 49-54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, тобто 8,75 мінімальних пенсій за віком; зобов'язати Уманський відділ обслуговування громадян Уманського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області здійснити йому перерахунок та виплату його щомісячної державної пенсії по інвалідності, як інваліду 2 групи, ліквідатора ЧАЕС, в розмірі не нижче 8,75 мінімальних пенсій за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст.ст. 49-54 Закону № 796-12, довічно; зобов'язати відповідача виконати постанову суду негайно в цілому; розгляд справи проводити в скороченому провадженні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги, викладені в адміністративному позові просив задоволити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на обставини викладені у запереченні. При цьому вказувала, що пунктом 4 Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2011 рік», встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 з наступними змінами), статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (Відомості Верховної Ради України, 2005 рік, № 4, ст. 94 з наступними змінами), статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»(2262-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 рік, №29, ст. 399 з наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік». Аналогічні положення щодо застосування зазначених вище статей закріплені в законах України про Державні бюджети України на 2012-2015 роки. Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Таким чином, у зв'язку з тим, що в законах України про Державні бюджети за відповідні роки по іншому, аніж це передбачено статтями 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" врегульовано питання визначення розмірів державної та додаткові ї пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, застосуванню підлягають саме ті нормативно-правові акти, які прийняті пізніше. З урахуванням наведеного, управлінням дотримані вимоги законодавства щодо виплати позивачу пенсії та визначення її розміру, а тому неправомірні дії та незаконні дії відсутні. У зв'язку з внесенням змін до законодавства, яке регулювало порядок здійснення виплат пенсій, призначених згідно Закону № 796, підстав для виплати пенсії виходячи з розрахунку 8,75 мінімальних пенсій за віком відповідно до рішень суду, на які посилається позивач, немає. Окрім того, представник відповідача в запереченні вказує, що відповідно до Закону України № 76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2015, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладені в новій редакції, а саме: ст. 50 Закону - щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю призначається у розмірах та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; та ч. 3 ст. 54 - умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних натань. Постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. ПФУ було забезпечено здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ та такі пенсії були перераховані. Зазначена Постанова №1210 чинна, і діє по даний час по даній категорії громадян. Таким чином, порядок і розмір перерахованих пенсій визначено Постановою №1210 КМУ, що не йде в розріз із Рішеннями Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 року, № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року, № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року та Рішенню N З-рп/2012 від 25.01.2012 року Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень ст.1, ч. 1,2,3 ст.95, ч. 2 ст.96, п.п. 2,3,6 ст.116, ч. 2 ст.124, ч. 1 ст.129 Конституції України, в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України. Таким чином, в запереченні вказано, що бюджетні призначення для виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій у 2016-2017 роках визначено з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та від 28.12.2011 № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», виходячи з передбачених ними розмірів. При цьому представник відповідача вказувала, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань,-Уманський відділ обслуговування громадян Уманського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області, як юридична особа, та згідно штатного розпису, як структурний підрозділ Уманського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області - відсутній. Тому, Уманський відділ обслуговування громадян Уманського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області не може здійснювати владні управлінські функції за основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. На підставі зазначеного вище, порушень у діях посадових осіб сторони відповідача не вбачають, так як вони діяли і діють у відповідності до чинних нормативно-правових документів України.

Cудом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Зміст ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судове рішення, яке набрало законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцієючи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом II групи (безстроково), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчать посвідчення першої категорії серії НОМЕР_2 від 16.02.2016 року, довідка МСЕК серії НОМЕР_1 від 12.01.2011 року, в даний час перебуває на обліку в Уманському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаської області та отримує державну пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року, що не заперечується відповідачем згідно відповіді від 27.12.2016 року.

Перебуваючи на обліку у відповідача, позивач звернувся із вимогою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до розмірів, визначених ст.ст. 49-54 Закону № 796-ХІ.

Однак, листом відповідача від 27.12.2016 року № 17341/17 у проведенні перерахунку йому було відмовлено. Зокрема, свою позицію відповідач обґрунтував тим, що нарахування та виплата пенсії позивача проводиться відповідно до норм чинного законодавства.

Враховуючи те, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у відповідному розмірі.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 року, який набув чинності 19.06.2011 року, встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, зокрема постановою Кабінету Міністрі України № 745 від 06.07.2011 року, яка набула чинності 23.07.2011 року.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

01 січня 2012 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року, якою затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, що набрав чинності з 01 січня 2015 року, були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно із ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції на час з якого позивач просить здійснити перерахунок призначеної пенсії, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Окрім того, відповідно до Закону України № 76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2015, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладені в новій редакції, а саме: ст. 50 Закону - щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю призначається у розмірах та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; та ч. 3 ст. 54 - умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних натань.

Відповідно до ст. 54 цього Закону пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Вказана норма зазначеного Закону неконституційною не визнавалась та її дія не зупинялась.

З аналізу наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Кабінет Міністрів України - є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, в свою чергу Пенсійний фонд України є органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто Кабінету Міністрів України надано право визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в п.п.2, 3 ст.116 Конституції України, в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. (стаття 117 Конституції України).

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів, є обов'язковими для виконання на всій території України для органів державної влади при виконання ними своїх функцій, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Так, Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 «У справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України», роз'яснено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Тому, соціальний захист осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Державні соціальні стандарти та гарантії можуть бути визначенні як законами України так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

При цьому, суд керується положеннями вищевказаного Закону, оскільки такий закон прийнятий законодавчим органом (парламентом) і є обов'язковим до виконання, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви №29458/04 та №29465/04) вказав: "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (п.23 рішення).

Окрім того, суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно правової позиції Вищого Адміністративного Суду України, викладеної у інформаційному листі від 22.07.2011 року вбачається, що під час вирішення питання, яка з одно предметних законодавчих норм рівної ієрархії, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягають застосуванню для розв'язання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надати тій з них, що прийнята пізніше.

У відповідності до ст. 71 КАС України, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час перерахунку розміру пенсії Уманське об'єднане УПФ України була правомірно застосована постанова Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що відповідає вимогам наведеного Закону. На даний час чинним законодавством іншого не передбачено.

Відповідно до ст. 47 КАС України, особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 50 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 4 ст. 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Статтею 3 КАС України визначено поняття суб'єкта владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, позивач просить визнати неправомірними дії та зобов'язати здійснити перерахунок та виплату пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи - Уманський відділ обслуговування громадян Уманського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області.

При цьому, Уманський відділ обслуговування громадян Уманського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області не є юридичною особою, тому не може здійснювати владні управлінські функції за основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, судом встановлена правомірність дій відповідача, як такого, що діяв в межах наданих йому повноважень у відповідності до чинного законодавства.

Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача про перерахунок пенсії, відповідно не підлягають до задоволення і вимоги про допущення постанови до негайного виконання, яка є похідною від вимоги про здійснення перерахунку пенсії.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 11-12, 41, 69-71, 94, 102, 122, 159-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уманського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням положень ст.ст. 49-54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ю.В. Мазуренко