Справа № 810/4477/16
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року 810/4477/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Росер"
доБілоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Росер" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області та, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.01.2017 №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства і на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних сформовано податковий кредит. Зокрема, позивач стверджує про реальність господарських операцій із його контрагентами, що засвідчується наявними у товариства належним чином складеними первинними документами та які були надані податковому органу під час перевірки. Натомість, висновки контролюючого органу про відсутність у позивача правових підстав для формування податкового кредиту ґрунтуються лише на суб'єктивних припущеннях. Таким чином, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконним, оскільки при його прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що оскаржуване рішення прийняте з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції позивача з його контрагентами вчинено виключно з мотивів мінімізації податкових зобов'язань.

У судове засідання, призначене на 23.01.2017, з'явились представники сторін.

До початку розгляду справи по суті представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Росер" є юридичною особою, що зареєстрована Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області 27.05.2008, та як платник податків перебуває на податковому обліку в Білоцерківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний); фінансовий лізинг; інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення; консультування з питань комерційної діяльності й керування.

При цьому, фактично ТОВ "Росер" займається торгівлею зерном та наданням транспортно-експедиційних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 01.12.2016 по 09.12.2016 посадовою особою Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі наказу від 30.11.2016 №1178 та згідно з п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Росер" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ "Ідеал Інвест" () та ТОВ "Вейсес" () за період з 01.06.2015 по 31.07.2015.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 16.12.2016 №1006/10-02-14-01/35942281/115 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено, що при проведенні фінансово-господарських відносин з ТОВ "Ідеал Інвест" (раніше - ТОВ "Діал-Компані") та ТОВ "Вейсес" (раніше - ТОВ "Вест-Трейдінг ЛТД") за період з 01.06.2015 по 31.07.2015 ТОВ "Росер" порушено вимоги п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 233089,00 грн., в т.ч. за червень 2015 року на суму 75965,00 грн. та за липень 2015 року на суму 157124,00 грн.

Такі висновки податковий орган пов'язує з фактом відсутності реального здійснення господарських операцій між ТОВ "Росер" та ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес".

На думку перевіряючого, контрагенти позивача не мали реальних можливостей для здійснення господарських операцій з надання транспортно-експедиційних послуг.

В обґрунтування правомірності таких висновків податковий орган в Акті перевірки зазначив наступне.

Так, при проведенні аналізу господарських операцій позивача з ТОВ "Ідеал Інвест" податковим органом було встановлено, що згідно податкової інформації, отриманої від ДПІ у Печерському районі м. Києва, інформації наявної в ІС "Податковий блок", аналізу даних ЄРПН досліджено ланцюг постачання та придбання транспортно-експедиційних послуг на станції "Брянск-Льговський" та транспортно-експедиційних послуг на станції Актобе (КЗХ), а саме: ТОВ "Ідеал Інвест" подано до органу ДФС податкову декларацію з ПДВ за червень 2015 року, в якій відображено в складі податкового кредиту суми ПДВ з вартості придбаних транспортно-експедиційних послуг на станції "Брянск-Льговський" та транспортно-експедиційних послуг на станції Актобе (КЗХ) від ТОВ "Імпульс-Фінанс", код за , 2526.Чернiгiвська ОДПI ГУ ДФС (м. Чернігів), 65 - платник з наступного року (основне місце обліку), вид діяльності - 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля, обсяг придбання на суму ПДВ 17,7 тис. грн., податкова накладна зареєстрована в ЄРПН.

Однак, податковий кредит ТОВ "Імпульс-Фінанс" за червень 2015 року не формувався.

Таким чином, на думку відповідача, по ланцюгу постачання у ТОВ "Імпульс-Фінанс" відсутнє придбання транспортно-експедиційних послуг на станції "Брянск-Льговський" та транспортно-експедиційних послуг на станції Актобе (КЗХ), які в подальшому реалізовані по ланцюгу постачання ТОВ "Ідеал Інвест" - ТОВ "Росер".

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Вейсес" податковий орган в Акті перевірки зазначив, що від ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві отримано податкову інформацію щодо ТОВ "Вейсес" (код за ) за період з 01.07.2015 по 31.07.2015 з питань проведення фінансово-господарських операцій з контрагентами-покупцями та контрагентами-постачальниками, відповідно до якої ТОВ "Вейсес" за липень 2015 року здійснювало продаж товарів (послуг), а саме: Сплайс-касета з кришкою, Гільзи для захисту зварки світловодов, Сверло, тканини, шланги, Дріт в'язальний, арматура, провід, фарбування конструктивних елементів, Агентське винагородження, Зварювальний напівавтомат, Ремонт кранових вагів, Транспортні послуги, Комплект електроніки до вагів, Техобслуговування вантажного сідлового тягача, Експедиторські послуги, Блок з метало-пластикових дверей, меблі, Послуги з найму (аутсорсингу) персоналу за липень 2015 р, Дизельне паливо, Ремонт кондиціонера, монтажні роботи, Аміак технічний водний, та інше.

При цьому, встановлено, що ТОВ "Вейсес" придбавало в перевіряємому періоді у контрагентів постачальників наступні номенклатурні групи товарів: Інформаційно-консультаційні послуги, Послуги розміщення реклами, Коляска-трость Geoby, вологі серветки, Прорізувач Pigeon Квітка, пакети для заморозування, Чашка-поїльник Pigeon Mag Mag с трубочкою, Ватні палочки, Шампунь-пінка для младенцев Pigeon, Набор для першого прикорма Pigeon, Развиваючі іграшки Battat "дзига-Мандаринка", органічний рідкий засіб для прання кольорових та білих речей Sodasan Color-sensitive, 1,5 л, набір дитячих пелюшок, засіб для ванної кімнати Sodasan, 500 мл, органічний засіб-концентрат для миття посуду Sodasan Sensitive, 500 мл, Сіль для посудомийних машин Sodasan, 2 кг, комплект постільної білизни Руно Лето, підгузки, дитяче харчування, одяг, взуття, м'ясо, продукти харчування та інше.

Отже, згідно зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних виявлено невідповідність придбаного та реалізованого ТОВ "Вейсес" товару.

Таким чином, на думку відповідача, по ланцюгу постачання у ТОВ "Вейсес" відсутнє придбання послуг користування вагонами на станції Гребінки, які в подальшому реалізовані по ланцюгу постачання на адресу ТОВ "Росер".

Внаслідок встановлених обставин, податковим органом не було встановлено реального виконавця послуг, які придбавалися ТОВ "Росер" у ТОВ "Ідеал Інвест" та ТОВ "Вейсес", так як його походження не підтверджується фактом (джерелом) законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва. Незаконне введення в обіг товарів та послуг - це первинне нереальне постачання ідентифікованого товару (послуги), що у платників податків, які його оформили, характеризуються "розривом" ланцюгів у певній ймовірній схемі ухилення від оподаткування ПДВ (постачанням (продажем) товарів (послуг) за номенклатурою, відмінною від номенклатури документально оформленого попереднього одержання (купівлі) або відсутністю (фізично неможливими обсягами) власного виробництва чи законного права на виробництво такої продукції, надання послуги.

Тобто, в ході перевірки позивача відповідачем не було встановлено придбання транспортно-експедиційних послуг на станції "Брянск-Льговський" та транспортно-експедиційних послуг на станції Актобе (КЗХ) від ТОВ "Ідеал Інвест" та послуг по користуванню вагонами на станції Гребінки від ТОВ "Вейсес" від постачальників по ланцюгу за 2015 рік, що свідчить про нереальність проведених господарських операцій.

Наведені обставини було розцінено відповідачем як доказ укладення позивачем правочинів з ТОВ "Ідеал Інвест" та з ТОВ "Вейсес" без мети настання відповідних йому правових наслідків, оскільки вказані товариства здійснювали діяльність, спрямовану на здійснення фінансово-господарських операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту.

З огляду на вказане, надані до перевірки первинно-бухгалтерські документи позивача не взято до уваги, що в свою чергу призвело до встановлення недостатнього документального підтвердження виконання умов за договором, та, як наслідок, призвело до встановлення відповідачем порушень формування позивачем податкового кредиту по податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, не погодившись із висновками, які були викладені в Акті перевірки, 26.12.2016 звернувся до відповідача із запереченнями на акт документальної позапланової перевірки від 16.12.2016 №1006/10-02-14-01/35942281/115.

За результатами розгляду заперечень позивача Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області направила на його адресу лист від 28.12.2016 №13904/10/10-02-14-01, в якому повідомлялося про залишення без змін висновків, викладених в акті перевірки, оскільки вони є обґрунтованими.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.01.2017 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на загальну суму 291361,00 грн., з яких: 233089,00 грн. - за основним платежем; 58272,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

У той же час, позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення таким, що суперечить вимогам чинного податкового законодавства, а тому оскаржив його, звернувшись з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд звертає увагу на таке.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 10.06.2015 між ТОВ "Ідеал Інвест" (Експедитор) та ТОВ "Росер" (Клієнт) укладено договір транспортного експедування №15, відповідно до умов якого експедитор зобов'язується за плату та рахунок Клієнта виконати або організувати виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів наземним та водним транспортом.

За фактом наданих транспортно-експедиційних послуг на станціях "Брянськ-Льговський" (вагони №№ 58020777, 58047523, 58020595, 58017856, 58022310, 58040320, 58022872, 58028200) та Актобе (КЗХ) (вагон №№ 24350878, 24195612, 24628331, 24537417, 24272809) між позивачем та ТОВ "Ідеал Інвест" підписані Акти надання послуг від 30.06.2015 №248 та від 30.06.2015 №295, належним чином копії яких наявні в матеріалах справи.

На виконання умов вищенаведеного договору ТОВ "Ідеал Інвест" оформлено на користь ТОВ "Росер" податкові накладні від 30.06.2015 №637 на суму 250000,00 грн., у т.ч. ПДВ 41666,67 грн., та від 30.06.2015 №638 на суму 247000,00 грн., у т.ч. ПДВ 41166,67 грн.

Вказані податкові накладні були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що зазначено в Акті перевірки.

У зв'язку з наданням позивачу транспортно-експедиційних послуг ТОВ "Ідеал Інвест" були виставлені рахунки на оплату від 30.06.2015 №186 та від 29.06.2015 №172.

Станом на момент проведення перевірка, кредиторська заборгованість позивача перед ТОВ "Ідеал Інвест" становить 497000,00 грн.

10.06.2015 між ТОВ "Вейсес" (Експедитор) та ТОВ "Росер" (Клієнт) укладено договір транспортного експедування №15, відповідно до умов якого експедитор зобов'язується за плату та рахунок Клієнта виконати або організувати виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів наземним та водним транспортом.

За фактом наданих транспортно-експедиційних послуг, а саме користування вагонами на станції Гребінки, між позивачем та ТОВ "Вейсес" підписаний Акт надання послуг від 31.07.2015 №276, належним чином копія якого наявна в матеріалах справи.

На виконання умов вищенаведеного договору ТОВ "Вейсес" оформлено на користь ТОВ "Росер" податкову накладну від 22.07.2015 №228 на суму 901537,00 грн., у т.ч. ПДВ 150256,17 грн.

Вказана податкова накладна була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що зазначено в Акті перевірки.

У зв'язку з наданням позивачу транспортно-експедиційних послуг ТОВ "Вейсес" було виставлено рахунок на оплату від 25.07.2015 №379.

Позивачем було частково оплачено грошові кошти за отримані послуги, що підтверджується платіжними дорученнями від 27.07.2015 №3641 на суму 172000,00 грн., від 15.09.2015 №3864 на суму 301000,00 грн., від 18.09.2015 №3882 на суму 95000,00 грн., від 30.09.2015 №3917 на суму 34000,00 грн., належним чином копії яких наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з Акту перевірки позивача, відповідачем встановлено, що господарські операції з ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" відображено позивачем у податковому обліку шляхом віднесення суми податку на додану вартість по податковим накладним до складу податкового кредиту за перевіряємий період.

Як зазначено в Акті перевірки, позивачем надавались належним чином засвідчені копії зазначених вище первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо купівлі у ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" транспортно-експедиційні послуги.

У ході розгляду справи відповідач жодних заперечень щодо форми і змісту наданих позивачем письмових документів не висловив. Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам відповідач суду не надав.

Крім того, судом встановлено, що перелічені вище первинні документи містять усі необхідні реквізити, для надання їм юридичної сили, доказовості та містять достатню інформацію для розкриття змісту та обсягу вищевказаних господарських операцій.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки, жодних податкових правопорушень в діях позивача відповідачем не виявлено. Надані позивачем до перевірки документи відповідачем не проаналізовано.

При цьому, суд звертає увагу на те, що податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов'язкових реквізитів.

В той же час, судом встановлено, що на час укладання та виконання зазначених правочинів, ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" були зареєстровані як юридичні особи та були платниками податку на додану вартість.

Також, в Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договорів.

Таким чином, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем господарської операції щодо купівлі у ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" транспортно-експедиційних псолуг.

Як вже зазначалося судом, за наслідками розгляду матеріалів перевірки відповідач дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" не були спрямовані на якісне та своєчасне виконання зобов'язань, а лише для збільшення податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Укладення договорів купівлі-продажу, поставки товарів, надання послуг в даному випадку вже само по собі є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного Кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

В той же час, Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину. Так, частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно частини першої статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що за змістом приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами - ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес", недійсними у судовому порядку, як і не обґрунтовано своєї позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами у ході укладення та виконання спірних правочинів.

Як вбачається з Акту перевірки, на час проведення перевірки, а також станом на день розгляду справи відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес", пов'язаних із знищенням, пошкодженням майна, незаконним його заволодінням або пов'язаних із порушенням податкового законодавства.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки, жодних податкових правопорушень у діях позивача відповідачем не виявлено.

Акт перевірки не містить посилань на те, що установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію і свідоцтва платника податку на додану вартість контрагентів позивача - ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду, як на дату укладання чи виконання договорів, так і на дату складання податкових накладних.

А відтак, судом не встановлено дефектів у юридичному статусі контрагентів позивача - ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес", а отже, на момент здійснення господарських операцій і видання податкових накладних, контрагенти позивача були платниками податку на додану вартість.

Проте, з огляду на те, що відповідач стверджував про відсутність господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес", з підстав відсутності реальності надання послуг, судом досліджено дане питання та встановлено таке.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За даними матеріалів справи, основним видом діяльності позивача за КВЕД є інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний).

При цьому, фактично ТОВ "Росер" займається торгівлею зерном та наданням транспортно-експедиційних послуг.

Таким чином, враховуючи, що предметом спірних правочинів є купівля транспортно-експедиційних послуг, які необхідні для здійснення позивачем своєї господарської діяльності у сфері транспорту, у суду є підстави вважати, що господарські операції позивача з ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" підтверджуються необхідними документами, а зазначені вище отримані послуги використовуються позивачем у власній господарській діяльності.

Між тим, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у контрагента позивача, оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб'єкта господарювання.

Відповідно до акту перевірки позивача, податковим органом не здійснювалось належної перевірки первинно-бухгалтерських документів ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес"; не перевірялася наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб'єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб'єктами господарювання щодо надання послуг або виконання робіт.

В той же час, суд критично ставиться до посилання відповідача, як на доказ правомірності своїх висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, якою встановлено відсутність фактів реального здійснення господарських операцій ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" з контрагентами.

Поряд із вказаним суд звертає увагу, що зі змісту Акту перевірки позивача вбачається, що предметом перевірки контрагентів позивача - ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" були господарські відносини із їх контрагентами. Будь-яких обґрунтованих та логічних пояснень з приводу взаємозв'язку господарських операцій, що викликають сумніви податкового органу щодо їх реальності із господарськими операціями, які було досліджено у ході перевірки контрагента позивача щодо тотожності предмету господарських відносин у вказаних підприємств та їх зв'язку із виконанням зобов'язань перед позивачем податковим органом не наведено.

Суд звертає увагу на те, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відтак, вищевказана податкова інформація не є належним та допустимим доказом у справі, а висновки про відсутність умов у ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.

Таким чином, твердження відповідача з посиланням на податкову інформацію про те, що діяльність контрагентів позивача - ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням остатньому податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту, судом оцінюються критично, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, що суперечить статті 159 КАС України. Факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.

Крім того, головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, а не податковою інформацією. Вказані ж в податковій інформації, в актах податкових органів недоліки, допущені суб'єктом господарювання при укладенні та виконанні договорів, не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки чи податкової інформації, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані довідка зустрічної звірки не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

З приводу доводів відповідача, що у контрагента позивача відсутні необхідні ресурси для здійснення господарської діяльності та виконання умов договору, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податковий орган переважно обґрунтовує правомірність свого рішення нереальністю спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес". Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо відсутності фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цими контрагентами, а викладені у ньому висновки щодо нікчемності укладених правочинів не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

У той же час, суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презумується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами.

Згідно з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в листі від 02.06.2011 №742/11/13-11, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Крім того, суд звертає увагу на те, що анулювання свідоцтва платника ПДВ, ліквідація юридичної особи або відсутність юридичної особи за місцезнаходженням самі по собі не призводять до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Відповідно до частини 2 статті 70 КАС сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Тобто, податковий орган повинен надати суду відповідні докази, які підтверджують доводи щодо відсутності господарських операцій між позивачем та ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес", правомірності прийнятих ним оспорюваного рішення.

В свою чергу, суд констатує, що фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" підтверджується приведеними вище первинними та іншими документами, які оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Таким чином, позивач підтвердив доводи про реальність господарських операцій вказаними вище документами та поясненнями, тому не визнання податковим органом права на податковий кредит є безпідставним.

У відповідності до норм п. 200.1, п. 200.2 і п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

В розумінні п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до п.п. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних, отриманих у межах взаємовідносин із ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес", суду доведено.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема, податкових накладних, суд дійшов висновку про обґрунтованість дій позивача щодо формування податкового кредиту по взаємовідносинах із вказаними контрагентами.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує, як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України", зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

У рішенні від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини, зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За таких обставин, покупець не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес" або його контрагенти, можливо, порушують вимоги податкового законодавства, зокрема, щодо подання податкової звітності, відсутності за юридичним місцезнаходженням тощо, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагента у системі оподаткування.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги не доведеність відповідачем відсутності реального характеру правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Ідеал Інвест", ТОВ "Вейсес", доведеність обґрунтованості включення позивачем до складу податкового кредиту відображених в отриманих від вказаних контрагентів первинних документах сум податку на додану вартість, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 03.01.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 98 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду чи ухвалою.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 про відкриття провадження судом було відстрочено сплату судового збору за подання адміністративного позову до ухвалення судового рішення в адміністративній справі №810/4477/16.

Відповідно до частини 2 статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 4370,42 грн.(291361,00 грн. х 1,5%).

Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, тягар оплати судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 4370,42 грн. слід покласти на Білоцерківську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області за рахунок її бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 69-71, 88, 98, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 03.01.2017 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області () судовий збір у сумі 4370 (чотири тисячі триста сімдесят) грн. 42 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України за реквізитами: отримувач коштів: Київський окружний адміністративний суд; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37955989; Банк отримувача: ГУДКСУ у Київській обл. м. Київ; код банку отримувача (МФО):821018; рахунок отримувача: 4001; код класифікації доходів бюджету: 22030001.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.