Справа № 815/6301/16
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 р.м. ОдесаСправа № 815/6301/16

Категорія: 4 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Вербицької Н.В.

За участю: секретаря - Брижкіної І.О.

представника апелянта - Мойса Є.В. (довіреність від 28.11.2016 року)

представника відповідача - Ткачук І.М. (довіреність від 10.01.2017 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії « 2705 MANAGEMENT INC.» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом Компанії «2705 MANAGEMENT INC.» до Управління культури, національностей, релігій та охорони культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В:

Компанія « 2705 MANAGEMENT INC.» звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправними дії Управління культури, охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації щодо зобов'язання Компанії укласти договір охорони культурної спадщини на будівлю по вул. Тираспольській, 4, м. Одеса.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача є протиправними, такими, що спрямовані на створення незаконних підстав для обов'язкового укладення договору охорони культурної спадщини на будівлю, розташовану за адресою: вул. Тираспольська, 4, м. Одеса. Позивач вказує на те, що відповідач неправомірно зазначає про необхідність укладення охоронного договору для користування приміщеннями цієї будівлі, оскільки цей об'єкт відсутній у списку Державного реєстру нерухомих пам'яток України, відтак не є об'єктом культурної спадщини та підстав для укладення вказаного договору у позивача немає.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Компанія « 2705 MANAGEMENT INC.», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 30.03.2015 року, реєстровий номер 1258, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Корпорації «2705 MANAGEMENT INC.» на праві приватної власності належать нежитлові приміщення, площею 2 347,00 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська, 4 (а.с. 22, 23).

05.08.2016 року Управління культури, охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації у листі №01-13/1614сп повідомило позивача про те, що Корпорація є власником пам'ятки містобудування та архітектури національного значення (а.с. 15).

Так, Управління зазначило, зокрема, що будівля по вул. Тираспольській, 4 - колишній палац Каліо, споруджений у 1834 році за проектом арх. Г.І. Торічеллі, прийнята під охорону держави як пам'ятку містобудування та архітектури національного значення згідно Постанови Ради міністрів України від 24.08.1963 року №970, а отже відповідно до ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» Корпорація як власник пам'ятки зобов'язана укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір на цей об'єкт.

Позицію щодо статусу вказаного об'єкту як пам'ятки та наявності обов'язку у позивача укласти охоронний догорів на цей об'єкт Управлінням також викладено у своїх листах від 14.09.2016 року №01-13/2160сп, від 01.11.2016 року №01-13/2720сп (а.с. 16-17, 18).

Посилаючись на те, що вказана будівля не набула статусу пам'ятки в порядку, визначеному Законом, що виключає підстави для укладення охоронного договору на цей об'єкт, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про неправомірність вимог Управління.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивач є власником будівлі, яка з урахуванням приписів Закону України «Про охорону культурної спадщини» є пам'яткою до вирішення питання про її включення (невключения) до відповідного Реєстру, Управління при здійсненні ним владних управлінських функцій ніяким чином не допустило порушень прав та інтересів Корпорації у розумінні норм адміністративного процесуального законодавства, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 року №1805-III.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України від 08.06.2000 року №1805-III усі власники пам'яток, щойно виявлених об'єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об'єкти зобов'язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

За правилами п. 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам'ятки культурної спадщини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року №1768, такий охоронний договір власник пам'ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов'язаний укласти не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам'ятки чи її частини у власність або у користування.

Згідно із п.п. 1, 17 ч. 1 ст. 6 Закону України від 08.06.2000 року №1805-III здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини, а також укладення охоронних договорів на пам'ятки належить до повноважень, зокрема, органів охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій.

Аналіз наведених норм показав, що обов'язок узгодження режиму використання пам'ятки культурної спадщини у відповідному договорі з компетентним органом покладається на власника пам'ятки.

В свою чергу, контроль за виконанням, в тому числі, забезпечення правил цього Закону, належить до повноважень, зокрема, органу охорони культурної спадщини відповідної обласної державної адміністрації.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України від 08.06.2000 року №1805-III об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із занесенням до Реєстру на об'єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам'ятки.

Судом першої інстанції встановлено та як не заперечується сторонами, на момент виникнення спірних правовідносин об'єкт нерухомості, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська, 4, 1832 року спорудження, не включено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Разом з цим, згідно із п. 3 Розділу Х «Прикінцеві положення» Закону України від 08.06.2000 року №1805-III об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону.

Такі ж правила визначає п. 4 Розділу Х «Прикінцеві положення» Закону України від 08.06.2000 року №1805-III із змінами, внесеними Законом України від 16.12.2004 року №2245-IV, згідно якого об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», до вирішення питання про їх включення (невключення) до Реєстру вважаються пам'ятками відповідно національного чи місцевого значення.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» від 13.07.1978 року №3600-IX (який діяв на час спорудження об'єкту, що перебуває у власності позивача) пам'ятки історії та культури, незалежно від того, в чиїй власності вони перебувають, підлягають державному облікові.

Відповідно до Закону СРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» державний облік пам'яток історії та культури здійснюється в порядку, який визначається Радою Міністрів СРСР.

Так, Постановою Ради Міністрів УРСР від 24.08.1963 року №970 затверджено список пам'ятників архітектури УРСР, поданий комісією, створеною у відповідності з постановою Ради Міністрів УРСР від 29.10.1962 року №1236 «Про впорядкування справи обліку, реєстрації та охорони історико-архітектурних пам'ятників УРСР».

Як вірно встановив суд першої інстанції, будівля, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська, 4, 1832 року спорудження, та яка перебуває у власності позивача, занесена до Списку пам'ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави за охоронним №557 згідно Постанови Ради Міністрів УРСР від 24.08.1963 року №970.

Зазначені обставини показали, що вказана будівля має статус пам'ятки в силу Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 року №1805-III, в тому числі із змінами, внесеними Законом України від 16.12.2004 року №2245-IV.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження, зокрема, дій суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що позивач виступає суб'єктом власності пам'ятки архітектури, обов'язок щодо укладення охоронного договору з відповідним органом охорони культурної спадщини на цей об'єкт не виконав, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вимоги відповідача щодо укладення цього договору на об'єкт вчинені у межах повноважень Управління із забезпечення дотримання правил Закону, ці контролюючі функції використані з метою, з якою вони надані органу, за наявності ґрунтовних обставин, а отже доводи позивача про допущення відповідачем порушень його прав та інтересів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв'язку із чим позовні вимоги мають бути залишені без задоволення.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Компанії « 2705 MANAGEMENT INC.» - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.02.2017 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Н.В. Вербицька