Справа № 826/8335/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 лютого 2017 року письмове провадження № 826/8335/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції України у місті Києві, Атестаційної комісії №3 Головного управління Національної поліції України у місті Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції України у місті Києві (далі по тексту - відповідач -1) та Атестаційної комісії №3 Головного управління Національної поліції України у місті Києві (далі по тексту - відповідач -2) про:

- визнання результатів тестування ОСОБА_1 недійсними;

- визнання дії відповідача - 2 в частині проведення атестаційної співбесіди з ОСОБА_1 та рішення про те, що позивач підлягає звільненню з органів поліції через службову невідповідність незаконними;

- визнання протиправним та скасування наказу відповідача - 1 від 26.01.2016р. №51 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України;

- поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді оперуповноваженого відділу №4 Шевченківського управління поліції та у спеціальному званні - лейтенант поліції;

- стягнення з відповідача - 1 моральної шкоди у розмірі 15000грн.;

- зобов'язання відповідача - 1 виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що наказ про його звільнення видано протиправно, оскільки при проведенні атестації ОСОБА_1 істотно порушено вимоги Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України № від 17.11.2015 року, Закон України «Про Національну поліцію» та ч. 2 ст. 19, ст. 43 Конституції України

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача - 1 подав суду заперечення проти позову, в яких посилався на відсутність його вини та обов'язок начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві, визначений пунктом 28 Розділу IV Інструкції, видати наказ на виконання висновку атестаційної комісії щодо позивача.

Представник відповідача 2 в судове засідання не прибув, будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надав.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві №63 о/с від 07.11.2015р. позивача призначено як такого, що прибув з МВС України, який мав спеціальне звання «лейтенант міліції», оперуповноваженим відділу поліції №4 Шевченківського управління поліції, присвоївши йому спеціальне звання «лейтенант поліції».

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві №51 о/с від 26.01.2016р. позивача звільнено зі служби в поліції згідно з п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Підставою для видачі вказаного наказу став рапорт ОСОБА_1 від 22.01.2016р. та лист Київського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області від 22.01.2016р. №11-1365.

Не погоджуючись з висновком Атестаційної комісії щодо службової невідповідності та наказом про його звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 року (далі - Закон), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Як встановлює стаття 3 Закону, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 8 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Згідно з ч. 2 та 3 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 22.01.2016р. заступнику голови Національної поліції України - начальнику ГУ НП у м. Києві Крищенку А.Є. було подано рапорт про звільнення його зі служби в Національній поліції згідно п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Листом від 22.01.2016р. №11-1365 Київський слідчий ізолятор Управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області повідомив начальника ГУ НП в м. Києві Крищенка А.Є., що до керівництва Київського слідчого ізолятору Управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області з заявою про працевлаштування звернувся ОСОБА_1, оперуповноважений карного розшуку Управління поліції Шевченківського району ГУ НП в м. Києві. У зв'язку з позитивним вирішенням питання про призначення на посаду оперуповноваженого оперативного відділу Київського слідчого ізолятору Управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області, останній просив направити копію послужного списку завірену належним чином та характеристику ОСОБА_1.

На підставі вказаного рапорту позивача від 22.01.2016р. та листа Київського слідчого ізолятору Управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області від 22.01.2016р. №11-1365, ОСОБА_1 було звільнено з органів поліції у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

В судовому засіданні позивач не заперечував факту написання ним рапорту про звільнення від 22.01.2016р.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про незаконність проведення щодо нього атестації, як підстави звільнення, оскільки позивача було звільнено не за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність), а за п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)).

Таким чином, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Національної поліції України у місті Києві наказ від 26.01.2016р. №51 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого відділу поліції №4 Шевченківського управління поліції згідно з п. 88 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу відповідача - 1 від 26.01.2016р. №51 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України, задоволеними бути не можуть.

У зв'язку з тим, що судом визнано правомірним наказ від 26.01.2016р. №51 о/с в частині звільнення позивача з органів поліції, позовні вимоги про визнання результатів тестування ОСОБА_1 недійсними; визнання дії відповідача - 2 в частині проведення атестаційної співбесіди з ОСОБА_1 та рішення про те, що позивач підлягає звільненню з органів поліції через службову невідповідність незаконними; поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді оперуповноваженого відділу №4 Шевченківського управління поліції та у спеціальному званні - лейтенант поліції; стягнення з відповідача - 1 моральної шкоди у розмірі 15000грн. та зобов'язання відповідача - 1 виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, задоволеними бути не можуть.

Крім того, суд під час розгляду справи встановив, що позивачем з поважних причин пропущено строки звернення до суду з даним адміністративним позовом, а тому в задоволенні клопотання Головному управлінню Національної поліції України у місті Києві про залишення позовної заяви має бути відмовлено.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 має бути відмовлено повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій