Справа № 202/7355/16-а
Суддя: Слюсар Л. П.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/7355/16-а
Провадження 2-а/202/16/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 лютого 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі : головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Георгієвських Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо припинення виплати пенсії неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо припинення виплати пенсії неправомірними, в якому просила визнати дії відповідача щодо припинення виплати пенсії за період з 25.09.2015 року по 23.05.2016 року та зобов'язати відповідача здійснити виплату недоплаченої пенсії за період з 25.09.2015 року по 23.05.2016 року, відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року та стягнути судові витрати по справі в розмірі 551 грн. 20 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з 25.09.2015 року перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у місті Дніпропетровську, як особа, якій призначена пенсія за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В період з 25.09.2015 року по 23.05.2016 року призначена їй пенсія не виплачувалася у зв'язку з тим, що вона працювала в органі місцевого самоврядування на посаді завідувача сектору харчової та переробної промисловості управління торгівлі, харчової промисловості та сфери послуг у департаменті споживчого ринку і сфери послуг Дніпропетровської міської ради. Для з'ясування обставин, які спричинили припинення виплати пенсії вона звернулася із заявою до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Дніпропетровську. За результатами розгляду заяви отримала відповідь від Управління за №С-37 від 04.10.2016 року в якій зазначено, що пенсія не виплачувалася згідно з внесенням змін до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вважає вказані дії відповідача неправомірними.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з наведених в позові підстав та просила суд позов задовольнити. Вказала, що була впевнена, що нарахована пенсія за віком їй перераховується на картковий рахунок в банку та про невиплату пенсії їй стало відомо в червні 2016 року, тому вона звернулася до відповідача та їй надали відповідь про причину невиплати пенсії. Вважає, що строк звернення до суду нею не пропущено.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки позивачу в вересні 2015 року стало відомо про невиплату їй пенсії та порушення її прав. Строк звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення управління пропущений. Питання про поновлення пропущеного строк оскарження позивачка не ставить. А тому просив суд залишити позов без розгляду.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали пенсійної справи, адміністративної справи, приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працювала в органі місцевого самоврядування на посаді завідувача сектору харчової та переробної промисловості управління торгівлі, харчової промисловості та сфери послуг у департаменті споживчого ринку і сфери послуг Дніпропетровської міської ради, звільнена з 23.05.2016 року відповідно до наказу №50-к від 23.05.2016 року.

30.09.2015 року ОСОБА_1 було подано заяву до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та заяву про перерахування належної їй суми пенсії на відкритий рахунок №79 Кіровського відділення Регіонального управління/філії «ПриватБанку» та з 25.09.2015 року їй було призначено пенсію за віком в розмірі 2522,48 грн.

Управлінням Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська 25.09.2015 р. виплату пенсії позивачу було припинено, у зв'язку з тим, що позивач працює та поновлено з 24.05.2016 року після звільнення.

Вважаючи вказані дії відповідача неправомірними ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Щодо клопотання відповідача про застосування шестимісячного строку звернення до суду та залишення позову без розгляду у зв'язку з пропуском його позивачкою.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 107 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом даного спору є зобов'язання відповідача здійснити виплату недоплаченої пенсії за період з 25.09.2015 року по 23.05.2016 року відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року.

Позивачка зазначає, що нею строк на звернення до суду не пропущений, оскільки їй була призначена пенсія за віком, яка за її заявою повинна була перераховуватися на картковий рахунок, та накопичувалася на ньому. Оскільки вона отримувала заробітну плату, то не перевіряла рахунок і лише після звільнення з роботи вона дізналася, що виплата пенсії їй призупинена.

Для з'ясування обставин, які спричинили припинення виплати пенсії ОСОБА_1 звернулася із заявою до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Дніпропетровську.

Згідно з листом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Дніпропетровську від 04.10.2016 року за №С-37 пенсія ОСОБА_1 не виплачувалася згідно з внесенням змін до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та їй відмовлено в її виплаті.

У зв'язку цим 21.11.2016 позивач звернулася з даним позовом до суду.

З огляду на викладене, суд зазначає, що після невиплати пенсії позивач з метою врегулювання спору в досудовому порядку звернулася до відповідача з відповідною заявою, на що отримала відмову, що стала підставою для звернення до суду з даним позовом в передбачений ст. 99 КАС України.

Виходячи з цього, відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 100 КАС України, а саме залишення позову без розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 6 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VIII, яким абзац 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» змінено абзацем такого змісту: Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Аналогічні зміни внесені до ст.37 Закону України „ Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно п.1 Прикінцевих положень Закону №213-VIII цей Закон набирає чинності з 1 квітня 2015 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» «Про статус народного депутата», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний Банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Разом з тим, 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. №911-VIII, яким абзац 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в такій редакції: Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Отже, з 01 січня 2016 року змінилися підстави, за яких припиняється виплата пенсія особам, які працюють, крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Так, замість умови роботи пенсіонера на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених, зокрема Законом України «Про державну службу», зазначено умову роботи особи на посадах та на умовах, передбачених, зокрема Законом України «Про державну службу».

Частиною 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державну службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року №2493-ІІІ закріплено, що дія Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року поширюється на органи та посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» (280/97-ВР), цього Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Таким чином, оскільки позивач працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» та не належить до зазначених пільгових категорій громадян, дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Дніпропетровську (Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська ) щодо припинення виплати пенсії позивачу є правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

При вирішенні спірних правовідносин судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні від 9 жовтня 1979 року по справі «Ейрі проти Ірландії», де суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р. Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р. зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Виходячи з наведених законодавчих норм, враховуючи, що позивач працював на посаді, на яку розповсюджується дія Закону України „Про державну службу", суд приходить до висновку, що відповідно до Закону № 213-VIII та Закону № 911-VIII в період з 25 вересня 2015 року по 23 травня 2016 року виплата пенсії позивачу не здійснюється, тому відповідач, припинивши з 25.09.2015 виплату пенсії позивачу діяв відповідно до вимог діючого законодавства. Отже, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.94 КАС України оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не розподіляються.

Керуючись:ст.ст.55,124,129 Конституції України, Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003, ст. ст.6-11,18,21, 26,82, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо припинення виплати пенсії неправомірними - відмовити.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі протягом 10-ти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Л.П. Слюсар