Справа № 477/259/17
Суддя: Семенова Л. М.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 477/259/17
Провадження № 2-а/477/10/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Хижняк К.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання неправомірною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2017 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, в якому останній просить визнати неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Інгульський відділ державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в особі державного виконавця Мунтян А.В. щодо нездійснення внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав про недійсність запису щодо арешту всього нерухомого майна, що належить позивачу; визнати недійсним запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації обтяження, а саме арешт всього нерухомого майна що належить йому; зобов'язати відповідача в особі державного виконавця Мунтян А.В. виконати дії, пов'язані із закінченням виконавчого провадження № 30301310, а саме: внести в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис щодо недійсності запису про арешт всього нерухомого майна, що належить позивачу. Крім цього, просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 06 грудня 2016 року державним виконавцем Інгульського ВДВС м. Миколаєва Головного териториального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження (надалі- Постанова) ВП №30301310 по примусовому виконанню вимоги №Ф-3398-У від 05.11.2011 року, виданого УПФУ в Жовтневому районі про стягнення боргу з ОСОБА_1 у розмірі 1540,80 грн. Постановою було вирішено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Однак в порушення ст.13 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", Відповідачем не було вжито заходів щодо внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав (надалі - Реєстр) на нерухоме майно, що тягне відповідальність державного виконавця відповідно до абзацу другого ч.5 ст. 13 вказаного Закону.

Позивач вказує, що така бездіяльність Відповідача завдала йому моральної шкоди, що проявилось в переживаннях, повязаних з невиконанням рішення суду у передбачені законодавством строки, що підтверджується його скаргами та неможливістю скористатись своїми законними правами щодо розпорядження та придбання обєктів нерухомості.

Посилаючись на приписи ст. 56 Конституції України ст. 23 ЦК України, що внаслідок дій відповідача він не може реалізувати право власності, був вимушений втрачати час для вирішення питань, повязаних із захистом своїх прав, що порушило його звичний спосіб життя; внаслідок бездіяльності органів державної влади він переносить психологічний стрес, відчуває негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт, в наслідок чого втратив душевний спокій, та просить стягнути моральну шкоду, яку оцінює в 5000 (п'ять тисяч) гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник вказані вимоги підтримали та пояснили про вищевикладене. Позивач зазначив, що через таку бездіяльність відповідача зазнав стрес та душевні хвилювання, був змушений витрачати час та кошти на вирішення вказаної проблемної ситуації, не має до цього часу можливості розпорядитись своїм майном.

Представник Інгульского ВДВС до суду не прибув.

Допитаний працівник Інгульського ВДВС - ОСОБА_3 пояснив, що арешт знято 09 лютого 2017 року, тобто до звернення позивача із цим позовом до суду. Арешт у передбачені законом строки знято не було через некоректну роботу Реєстру речових прав, що не надавало доступ до нього.

Згідно матеріалів справи, виконавче провадження було відкрито Ленінським (нині Інгульським) ВДВС 09.12.2011 року з виконання вимоги УПФУ та тоді ж накладено арешт на майно відповідача.

29.12.2012 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

06.12.2016 року виконавче провадження відновлено.

За даними пенсійного Фонду, борг відповідачем сплачено 30.12.2014 року, але ці відомості надано відділу державної виконавчої служби лише в грудні 2016 року.

Окрім того, кошти зі здійснення дій виконавчого провадження сплачені боржником лише 02.12.2016 року, що слідує зі змісту розпорядження від 06.12.2016 року та згідно постанови державного виконавця від тієї ж дати, прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження та припинення дії арешту.

Зі змісту витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно, 09 лютого 2017 року державним виконавцем проведено дії зі зняття заборони з майна боржника.

Як вказує представник ВДВС, перешкодою у вчасному проведенні таких дій стала некоректна робота вказаного Реєстру, що не надавало доступу до нього.

Відповідно до абзацу другого ч.5 ст. 13 Закону «Про виконавче провадження», за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Тобто така відповідальність передбачена за наявності вини відповідача.

Втім зі змісту досліджених доказів, процесуальні рішення державним виконавцем прийнято вчасно, а, як слідує з пояснень ОСОБА_3, вчасне зняття арешту обумовлене відсутністю доступу до Реєстру речових прав та здійснено невідкладно після можливого доступу до сайту вказаного Реєстру.

Оскільки фактичне знаття арешту обумовлене діями, повязаними з компютерно - технічним забезпеченням та належною роботою відповідних компютерних програм і баз, то пояснення ОСОБА_3 щодо підстав вчинення таких дій лише 09.02.2017 року є спроможними.

За вищевказаного, підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними бездіяльність відповідача та зобовязання вчинення певних дій, не вбачається.

Оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вищевказаних та з урахуванням у відмовленні в їх задоволенні, підстав для стягнення моральної шкоди суд також не вбачає.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 162 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання неправомірною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги і може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.М. Семенова