Справа № 750/11939/16-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Мамчура Я.С. Собківа Я.М. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Інспектора роти № 1 БУПП в м. Чернігові ДПП Ніколаєць Олени Володимирівни, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною і скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Інспектора роти № 1 БУПП в м. Чернігові ДПП Ніколаєць О.В., третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 115243 від 26.11.2016р.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погодившись з постановою суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Крім цього, позивач просить звільнити його від сплати судового збору.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.11.2016 року ОСОБА_5, рухаючись по пр. Миру в м. Чернігові, керуючи автомобілем TOYOTA Land Cruiser номерний знак НОМЕР_1, перед поворотом ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку руху, чим порушив вимоги п. 9,2 «б» Правил дорожнього руху України.

На підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП, відносно позивача прийнято постанову про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено штраф в розмірі 425,00 грн.

У зв'язку з цим, інспектором роти № 1 БУПП у м. Чернігові ДПП лейтенантом поліції Ніколаєць О.В. прийнято постанову про адміністративне правопорушення серії ДР № 115243 та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу в сумі 425,00 грн. передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, повноваження щодо розгляду справи про порушення ПДР, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до службової особи Національної поліції.

Відповідно до п. 9.2. ПДР, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно ч. 2 статті 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються під час нагляду за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, згідно ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи, правопорушення позивача виявлено інспектором поліції безпосередньо під час здійснення ним маневру.

Крім того, представником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надано відеозапис правопорушення, здійснений за допомогою нагрудної відеокамери патрульного поліцейського, на якому зафіксованого правопорушення. Даний відеозапис на диску був досліджений судовою колегією в ході апеляційного розгляду справи.

Отже, відеоматеріали та протокол про адміністративне правопорушення свідчать про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо факту порушення ОСОБА_5 п. 9,2 «б» Правил дорожнього руху України.

Що стосується вимог апелянта в частині закриття провадження в адміністративній справі, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, водночас підстави для закриття провадження в адміністративній справі, передбачені ст. 156 КАС України - відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при ухваленні оскаржуваної постанови, судом першої інстанції помилково стягнуто з позивача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

За змістом частини 3 ст. 106 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору. Разом з тим, вказана норма містить застереження, що у випадку коли судовий збір не належить сплачувати, - вимоги даної норми не застосовуються.

Так, зі змісту адміністративного позову вбачається, що ОСОБА_5 оскаржується постанова серії ДР № 115243 від 26 листопада 2016 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 23 січня 2015 року «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»», питання справляння судового збору, крім Закону про судовий збір, регулюється іншим законодавством.

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Статтею 87 КАС України визначено, що до судових витрат належать судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом про судовий збір, який набрав чинності 01 листопада 2011 року, такі особи не віднесені до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об'єктів, за подання яких судовий збір не справляється.

Разом з тим, такий припис ч. 4 ст. 288 КУпАП не вступає в колізію з положеннями ст. 5 Закону України «Про судовий збір», якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло вимог і осіб, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним. Цей Закон не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України з прийняттям цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону № 3674-VI).

Крім того, у цьому випадку необхідно виходити з того, що норми ч. 4 ст. 288 КУпАП, є спеціальними нормами порівняно з нормами Закону про судовий збір.

Отже, за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір».

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 10 березня 2016 року у справі № К/800/1278/16, від 25 лютого 2016 року у справі № К/800/41091/15, від 02 лютого 2016 року у справі № К/800/28081/15, від 08 червня 2016 року у справі № К/800/9907/16.

З огляду на зазначене, при ухваленні оскаржуваної постанови, судом першої інстанції безпідставно стягнуто з позивача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково стягнув з позивача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн., а тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню. В решті постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, а саме: в частині стягнення з позивача на користь держави судового збору в сумі 551,20 грн.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції частково порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи в частині, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині стягнення з позивача на користь держави судового збору в сумі 551,20 грн.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь держави судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. - скасувати.

В решті постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Мамчур Я.С. Собків Я.М.

Повний текст постанови виготовлено 20.02.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Собків Я.М.

Мамчур Я.С