Справа № 826/6992/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2017 року № 826/6992/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомПублічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.03.2016 року на суму 1903833,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Товариством правомірно сплачено податки в розмірі 2 відсотків, відповідно до Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухилянням стосовно податків на доходи та Податкового кодексу України, а спірне рішення прийнято Відповідачем протиправно та таке, що підлягає скасуванню.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Співробітниками ГУ ДФС у м. Києві проведено планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ПАТ «ТАСКОМБАНК» вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.10.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки складено Акт №62/26-15-13-06-01-10/09806443 від 17.02.2016 року (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено наступні порушення: пп.139.1.1 п. 139.1 ст. 139, пп. 138.10.4 п.138.10 ст. 138, п. 159.2 ст. 159, пп. 153.2.5 ст. 153 Податкового кодексу України 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 607165 грн., в тому числі по періодах: за 2012 рік на загальну суму 562737 грн; за 2013 рік на загальну суму 44428 грн, та зменшено відємне значення об'єкта оподаткування за 2014 рік на загальну суму 111827 грн.; абз. «а» пп. 14.1.185, п. 14.1 ст. 14, абз «б» п. 185.1 ст. 185, бз. «д» п. 186.3 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, пп. 188.1 ст. 188, п. 196.1, ст.. 196, п. 202.1 ст. 20, п. 208.5 ст. 208 Податкового кодексу України 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 164 582 грн., в тому числі за січень 2014 року у сумі 5341 грн. та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на загальну суму 154116 грн., в тому числі за травень 2013 року у сумі 9768 грн., з червень 2013 у сумі 14679 грн., за липень 2013 року у сумі 1867 грн., за серпень 2013 року у сумі 10132 грн., за вересень 2013 року у сумі 13928 грн., за жовтень 2013 року у сумі 76572 грн., за грудень 2013 року у сумі 10420 грн.; п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), що призвело до заниження податку на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 1523066,00 грн. за 2014 рік; пп. 69.1, 69.2, 69.4 ст. 69 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями) щодо відкриття резидентам рахунків з порушенням строків повідомлення про таке відкриття/закриття органів ДФС на загальну суму 19271,29 грн.

На підставі висновків Акту перевірки Контролюючим органом 10 березня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 1903833,00 грн., з яких податкове зобов'язання в сумі 1523066,00 грн. та штрафні санкції в сумі 380767,00 грн.

Не погоджуючись з спірним податковим повідомлення-рішенням Позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України, за результатом розгляду Скарги ДФС України прийнято Рішення від 18 квітня 2016 року № 8629/94-94-10-01-01-15, яким скарга Позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між АТ «ТАСКОМБАНК» (Позичальник), з однієї сторони, та АКВЕРі ЛіМіТЕД (Позичкодавець), з іншої сторони, укладено договір позики №1 від 04.12.2013 року, відповідно до умов якого Позичкодавець надає Позивачу позику у максимальному розмірі 20000000,00 доларів США із терміном користування до 30 листопада 2014 року із сплатою процентів у розмірі 9,8 % річних.

Додатковим договором №2 від 21.11.2014 року до Договору Позики № 1 від 04.12.2013 року, Сторони досягли внести зміни до п. 1.1 Договору позики та викласти його в наступні редакції: відповідно до умов якого Позичкодавець надає Позивачу позику у максимальному розмірі 10000000,00 доларів США із терміном користування до 22 грудня 2014 року зі сплатою процентів у розмірі 9,8% річних.

Як зазначено в акті перевірки, за період з 01.10.12 року по 31.12.14 року, встановлено здійснення виплати доходу нерезиденту з джерелом походження з України, а саме: ПАТ «ТАСКОМБАНК» здійснило оплату відсотків нерезиденту у сумі 997183,57 доларів США по Договору позики від 04.12.13 р. №1 з компанією Actary Limited (Кіпр).

ПАТ «ТАСКОМБАНК» надано до перевірки довідки (посвідчення про резиденцію), що підтверджують резидентство фірми Actary Limited (Кіпр), видані компетентним органом Кіпру, а саме: Міністерством фінансів Податковим департаментом від 21.02.2014, апостиль від 21.02.2014 року №44314/14, які підтверджують, що Actary Limited, дійсно є резидентом Республіки Кіпр.

В ході перевірки встановлено, що ПАТ «ТАСКОМБАНК» за 2014 рік утримало і перерахувало своєчасно до бюджету податок для нерезидента за період, що перевіряється, за ставкою податку 2 % з доходу отриманого нерезидентом сумі 234318 грн.

Відповідно до пп.20.1.6. п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України на ПАТ «ТАСКОМБАНК» надано заявку від 26.01.2016 року №14, щодо надання документів підтвердження бенефіціарності нерезидента.

Суд звертає увагу, що ні під час судового розгляду справи, а ні під час проведення перевірки фінансова звітність за 2013 - 2014 роки фірми Actary Limited не надана.

Відповідно до п. 160.1 ст.160 Податкового кодексу України, будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставкам визначеними цією статтею.

Згідно із п. 160.2 ст.160 Податкового кодексу України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Водночас пунктом 103.2 статті 103 Податкового кодексу України, передбачено, що особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціаром (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента, згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Відповідно до п. 103.3 ст.103 Податкового кодексу України, бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Відповідно до статті 11 "Проценти" Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи (дата набрання чинності для України 07.08.13) передбачено наступне.

1. Проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі, якщо такий резидент є фактичним власником таких процентів.

2. Однак, такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів. Спосіб застосування цих обмежень встановлюється компетентними органами Договірних Держав за взаємною домовленістю.

3. Термін "проценти" у випадку використання в цій статті означає дохід від боргових вимог будь-якого виду, незалежно від іпотечного забезпечення і незалежно від володіння правом на участь у прибутках боржника, і зокрема, дохід від урядових цінних паперів і дохід від облігацій чи боргових зобов'язань, у тому числі премії та винагороди, що сплачуються стосовно таких цінних паперів, облігацій та боргових зобов'язань.

4. Положення пунктів 1 і 2 цієї статті не застосовуються, якщо особа - фактичний власник процентів, яка є резидентом Договірної Держави, здійснює підприємницьку діяльність в іншій Договірній Державі, в якій виникають проценти, через розташоване в ній постійне представництво, і боргова вимога, на підставі якої сплачуються проценти, справді пов'язана з таким постійним представництвом. У такому випадку застосовуються положення статті 7 цієї Конвенції.

Отже, передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (в рамках угоди або серії угод) з джерелом їх походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка мас вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.

В ході розгляду справи, Судом встановлено, що під час розгляду скарги Позивачем було надано копію висновку фінансової звітності Actary Limited (Кіпр) за 2013 рік, однак зазначений документ не має жодного відношення до виплат, які проводилися нерезиденту у 2014 році, а отже не підтверджує, що Actary Limited (Кіпр) було сплачено податки.

Суд вважає обґрунтованим висновок Контролюючого органу, що доходи у вигляді у вигляді процентів за 2014 рік повинні оподатковуватись в Україні за ставкою 15 відсотків.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.03.2016 року на суму 1903833,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук