Справа № 823/1918/16
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року справа № 823/1918/16

11 год. 40 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого - судді Тимошенко В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Цаплі І.Ю.,

представника позивача - Кисленка О.В. (за довіреністю),

представник відповідача - Крицького Ю.Г. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сокар Петроліум" до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС в Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2016 року до суду з позовною заявою звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Сокар Петроліум", в якій просить скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС в Черкаській області № від 28.07.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки про порушення ним законодавства є безпідставними, оскільки облік товарних запасів за місцем реалізації здійснюється підприємством у належній формі.

Позивач стверджує, що висновок про наявність на АЗС, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 94-А, не облікованого товару зроблено на підставі співставлення даних Х-звіту з фактичною кількістю паливно-мастильних матеріалів, визначених в результаті проведення замірів, який не являється первинним документом. Сама по собі відсутність за місцем реалізації товарів первинних документів, якими підтверджується їх оприбуткування після проведення планової інвентаризації, ще не свідчить про те, що підприємство реалізує не обліковані товари і не є підставою для застосування санкцій. Окрім того, позивач вважає, що виявлення реальних та фактичних залишків нафтопродуктів в резервуарному парку можливо лише шляхом проведення їх інвентаризації, а в період проведення фактичної перевірки взагалі не проводилась інвентаризація залишку нафтопродуктів в резервуарах, що підтверджується відсутністю форм № 3-НП, 7-НП, 23-НП, акту інвентаризації форми № 20-НП, порівняльної відомості результатів інвентаризації нафтопродуктів форми 27-НП, відомості наявності нафтопродуктів в технологічних трубопроводах форми 35-НП, та підписів всіх членів інвентаризаційної комісії.

За вказаних обставин позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач подав заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта фактичної перевірки №2115/15-51-40-00/38305367 від 13.07.2016, в ході якої встановлено, що на АЗС за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 94-А, яка належить ТОВ "Сокар Петролеум" фактичні залишки нафтопродуктів не відповідають обліковим залишкам.

Так, перевіркою виявлено надлишок пального: ДП Nano 252,03 л. на суму 5290,11 грн.; бензину А-92 31,52 л. на суму 724,64 грн.; бензину А-95 20,23 л. на суму 485,32 грн. Всього надлишок всіх видів пального склав 303,78 л. на суму 6500,75 грн.

Відповідач вважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності надлишку неоприбуткованого пального на АЗС тому, що відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України та Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496 (далі - Інструкція №281/171/578/155), фактичні залишки нафтопродуктів на АЗС мають відповідати обліковим залишкам надходження нафтопродуктів за певний проміжок часу, що підтверджені відповідними документами (ТТН), змінного звіту АЗС за формою №17- НП, за вирахуванням кількості відпущених нафтопродуктів за сумарними показниками лічильників паливно-роздавальних колонок. Обсяг реалізації нафтопродуктів, що фіксується лічильником сумарного обліку паливно-роздавальних колонок за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касових апаратів за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу.

На підставі наведеного відповідач вважає обґрунтованим застосування до позивача санкцій визначених статтею 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сокар Петролеум" зареєстроване як суб'єкт господарювання - юридична особа 19.07.2012 (). Видом діяльності позивача за КВЕД є, зокрема, діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами (основний), оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, роздрібна торгівля пальним.

Суд встановив, що посадовими особами ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області 04.07.2016 проведено фактичну перевірку АЗС, яка належить товариству з обмеженою відповідальністю "Сокар Петролеум" () за адресою: м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 94-А, за результатами якої складено акт від 13.07.2016 №2115/15-51-40-00/38305367.

Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: не ведеться у встановленому законодавством порядку облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.07.2016 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції передбачені статтею 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у розмірі 13000,15 грн.

За результатами процедури адміністративного оскарження наведене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Вирішуючи питання про правомірність прийняття наведеного податкового повідомлення-рішення, суд враховує, що згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.95 №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР) передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/ або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів встановлює Інструкція №281/171/578/155.

У відповідності до підпункту 10.2.10 пункту 10.2 Інструкції №281/171/578/155 на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП.

Всупереч наведених вимог Інструкції №281/171/578/155 позивачем на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог та на вимогу суду не надано доказів проведення записів в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП та занесення даних про оприбутковані нафтопродукти до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП.

Виходячи з положень підпункту 10.3.1.3 пункту 10.3 Інструкції №281/171/578/155 облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

За змістом положень підпунктів 10.3.2-10.3.4 Інструкції №281/171/578/155 відпуск нафтопродуктів за готівку, талони, платіжними картками відображається у змінному, звіті АЗС за формою №17-НП. Відпуск нафтопродуктів за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем, та відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою №16-НП.

Підпунктами 4.2.5.4-4.2.5.6 пункту 4.2 Інструкції №281/171/578/155 передбачено, що для дистанційного керування паливно-роздавальними колонками мають використовуватись технічні засоби, що належать до складу спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів, унесених до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп'ютерних систем України для сфери застосування на АЗС. Зазначені засоби мають відповідати технічним вимогам до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для сфери застосування на АЗС та забезпечувати реєстрацію грошових коштів і надання розрахункових документів у єдиному технологічному циклі з відпусканням нафтопродуктів.

Місцеве керування паливно-роздавальними колонками має передбачати можливість функціонування з РРО.

Обсяг реалізації нафтопродукту, що фіксується лічильником сумарного обліку паливно-роздавальних колонок за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касового апарата за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу. При цьому розбіжність за добу між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата не повинна перевищувати 0,1 % від об'єму відпущених пального або олив.

З аналізу наведених вимог Інструкції №281/171/578/155 слідує висновок, що після оприбуткування нафтопродуктів, дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле та не повинні мати розбіжностей даних більш ніж на 0,1 %.

Як наслідок, дані про оприбутковане за даними бухгалтерського обліку пальне повинні відповідати даним реєстратора розрахункових операцій, а тому суд відхиляє доводи позивача, що денний Х-звіт не може засвідчувати документальні залишки пального на АЗС.

Суд зазначає, що Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Отже, будь-які порушення вимог наведеного Закону стосуються порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а тому дані реєстратора розрахункових операцій в обов'язковому порядку є носієм доказової інформації про обіг пального на АЗС.

При цьому, на переконання суду, єдиним можливим способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою N 16-НП та N 17-НП, даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів. Якщо різниця показників є меншою ніж кількість фактично наявного в резервуарах пального, то має місце реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Суд вважає безпідставними доводи позивача, що виявлення не облікованого товару можливо лише шляхом проведення інвентаризації та складення відповідних форм № 3-НП, 7-НП, 23-НП, акту інвентаризації форми № 20-НП, порівняльної відомості результатів інвентаризації нафтопродуктів форми 27-НП, відомості наявності нафтопродуктів в технологічних трубопроводах форми 35-НП.

Розділ 13 Інструкції №281/171/578/155 регулює порядок проведення інвентаризації нафти та нафтопродуктів на підприємствах.

Відповідно до пункту 13.5 Інструкції №281/171/578/155 для здійснення інвентаризації розпорядчим документом керівника підприємства створюються робочі і постійно діючі інвентаризаційні комісії, до складу яких залучаються особи, що мають досвід здійснення інвентаризації. Забороняється вводити до складу робочої інвентаризаційної комісії головного бухгалтера підприємства та матеріально відповідальних осіб.

Забороняється призначати головою робочої інвентаризаційної комісії у тих самих матеріально відповідальних осіб одного й того самого працівника два рази підряд.

Розпорядчим документом керівника підприємства установлюються терміни початку та завершення робіт з інвентаризації.

Пунктом 13.13 Інструкції №281/171/578/155 передбачено, що результати вимірювань у резервуарах і технологічних трубопроводах інвентаризаційною комісією заносяться до журналу реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП, а також до акта вимірювання нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 3-НП (додаток 26). Розрахунки наявності нафти та/або нафтопродуктів у технологічних нафтопродуктопроводах підприємств заносяться до відомості наявності нафтопродуктів (нафти) у технологічних нафтопродуктопроводах за формою N 23-НП (додаток 27) та на АЗС до відомості нафтопродуктів у технологічних трубопроводах АЗС за формою N 35-НП (додаток 28).

Суд зазначає, що вказаний порядок стосується проведення внутрішньої інвентаризації нафтопродуктів на підприємствах після призначення розпорядчим документом керівника підприємства інвентаризаційної комісії та встановлення ним термінів початку та завершення робіт з інвентаризації. Однак, вказаний порядок не поширює свою дію на випадки проведення фактичної перевірки контролюючими органами, оскільки не містить жодних норм, які регулюють порядок проведення інвентаризації в такому випадку.

Досліджуючи обставини наявності на дату проведення перевірки реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, суд встановив, що в ході проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу разом з працівниками АЗС здійснено перевірку фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах. Дані перевірки відображені в додатку до акту перевірки №245/15-51-40-00/38305367 від 13.07.2016. Надлишок пального склав: ДП Nano 252,03 л. на суму 5290,11 грн.; бензину А-92 31,52 л. на суму 724,64 грн.; бензину А-95 20,23 л. на суму 485,32 грн. Всього надлишок всіх видів пального склав 303,78 л. на суму 6500,75 грн.

Названий додаток до акту засвідчений підписом начальника АЗС позивача.

Більш того позивач не заперечує обставину наявності надлишків пального на АЗС за адресою: м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 94-А, оскільки ним надано до суду накладну №2213 від 06.07.2016р. якою оприбутковано надлишки дизпалива.

В силу положень статті 20 Закону №265/95-ВР до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зважаючи, що в ході проведення перевірки встановлено наявність на АЗС позивача необлікованих нафтопродуктів, загальна вартість яких склала 6500,75 грн, суд вважає обґрунтованим застосування до позивача штрафних санкцій передбачених статтею 20 Закону №265/95-ВР у розмірі 13000,15грн.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу положень частини 2 статті 71 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, на переконання суду, платнику податків слід займати активну позицію - не тільки посилатися на норму частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, а й самому надавати докази та пояснення, які підтверджують неправомірність рішення, прийнятого податковим органом.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Керуючись ст.ст.160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Сокар Петроліум" про скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС в Черкаській області від 28.07.2016 № - відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити сторонам.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлений 20.02.2017