Справа № 821/83/17
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/83/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Вітічак О.Р.,

за участю:

представників позивача - Шевченка І.Ю., Пільгуй О.Г.,

представника відповідача - Юдіна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Херсонський комбінат хлібопродуктів" до Головного управління ДФС у Херсонській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 14.12.2016 р. № та № ,

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Херсонський комбінат хлібопродуктів" (далі - позивач, ПАТ "Херсонський КХП) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Херсонській області), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.12.2016 р. № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2016 року на 251368 грн., № , яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 339346,50 грн., з яких за основним платежем на 226231 грн., за штрафними санкціями на 113115,50 грн.

Свої вимоги мотивує протиправністю висновків контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкової звітності з податку на прибуток та з податку на додану вартість. Висновки відповідача ґрунтуються на аналізі змісту договірних відносин постачальника товарів ТОВ "Лінкортекс" по ланцюгу постачання зі своїм контрагентом та податкової звітності зазначених суб'єктів господарювання, до яких ПАТ "Херсонський КХП" не має ніякого відношення. Відповідно до вимог податкового законодавства України результати аналізу ланцюга постачання не можуть бути підставами для висновків, які стосуються ПАТ "Херсонський КХП", так як відсутні підстави для застосування солідарної відповідальності підприємства за дії чи бездіяльність контрагентів по всьому ланцюгу постачання товарів. Доводи ГУ ДФС у Херсонській області про нікчемність правочинів є безпідставними, оскільки відсутні судові рішення про визнання їх такими. Господарські операції з ТОВ "Лінкортекс" повністю підтверджені первинними бухгалтерськими документами, які надавалися відповідачу під час перевірки.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з вказаних підстав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки ПАТ "Херсонський КХП" документував безтоварні господарські операції по поставці пшениці від ТОВ "Лінкортекс", а надані позивачем документи складено з порушенням вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 15.11.2016 р. по 17.11.2016 р. посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ "Херсонський КХП" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства за три квартали 2016 року по взаємовідносинах з платником податків ТОВ "Лінкортекс" за серпень 2016 року у контрагента-постачальника товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг), відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності, за результатами якої складено акт від 24.11.2016 р. № 136/21-22-14-06.

У висновках акту перевірки зазначено, що встановлено порушення:

1. пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період три квартали 2016 року в сумі 226,231 грн.;

2. п.44.1, п.44.6 ст.44, пп.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму ПДВ 251368 грн., що призвело до завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.210 у розмірі 251368 грн.

Зокрема, ГУ ДФС у Херсонській області вказує на те, що документи, надані позивачем до перевірки, складено з порушенням ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік", а саме: у видаткових накладних від 11.08.2016 р. № 282, від 12.08.2016 р. № 283 відсутні посади осіб, що підписали даний документ, в графі "отримав" зазначено підпис ОСОБА_4 за довіреністю від 11.08.2016 р. № 744, проте до перевірки дану довіреність не надано.

Також встановлено невідповідність кількості задокументованої сільськогосподарської продукції від ТОВ "Лінкортекс" відповідно до поданих ПАТ "Херсонський КХП" документів.

Так, згідно договору купівлі-продажу від 10.08.2016 р. № 225 ТОВ "Лінкортекс" зобов'язується продати ПАТ "Херсонський КХП" товар (пшеницю 2-го класу, гр.А, промислової переробки, врожай 2016 р.) в кількості 350 т, проте відповідно до накладних від 15.08.2016 р. № 50150481, від 17.08.2016 р. № 50173079 зазначено, що "відправником" сільськогосподарської продукції в кількості 343,66 т є ТОВ "Сідрейл", "одержувач" - ПАТ "Херсонський КХП", "власник вантажу" - ТОВ "Пріум Енерджи" для ТОВ "Лінкортекс" по договору № 225 від 10.08.2016 р. з ПАТ "Херсонський КХП" та відповідно до видаткової накладної від 11.08.2016 р. № 282 та податкової накладної від 11.08.2016 р. № 1 на виконання умов договору документування сільськогосподарської продукції (пшениці 2-го, урожай 2016 року) здійснювалося в кількості 202,606 т.

Крім того, ТОВ "Лінкортекс" на виконання умов договору від 12.08.2016 р. № 235 виписано видаткову накладну від 12.08.2016 р. № 283 та податкову накладну від 12.08.2016 р. № 2 щодо документування сільськогосподарської продукції (пшениця 2-го класу, урожай 2016 р.) в кількості 137,804 т на адресу ПАТ "Херсонський КХП". Однак накладні щодо транспортування даної продукції відсутні.

До перевірки не надано документи щодо переміщення вищевказаної сільськогосподарської продукції від станції "Херсон-Порт" до млина та картки рахунків 28 "Товари на складі", 20 "Виробничі запаси", 23 "Виробництво", 26 "Готова продукція", 90 "Собівартість реалізації", 91 "Загально-виробничі витрати", 92 "Адміністративні витрати", 79 "Фінансові результати" за серпень 2016 року.

Окрім цього, відповідач зазначає, що ПАТ "Херсонський КХП" документує придбання пшениці в кількості 337,41 т від ТОВ "Лінкортекс", яке відображає її придбання в кількості 337,41 т від ТОВ "Пріум Енерджи", яке відображає її придбання в кількості 337,41 т від ТОВ "Фонд Експерт", яке, в свою чергу, відображає придбання даної продукції в кількості 3488,375 т від ТОВ "Релайн Інвест". ТОВ "Релайн Інвест" відображає придбання пшениці в кількості 6042,30 т від ТОВ "Ранбаксі Фармасьютікалс Україна".

Між тим, від ТОВ "Ранбаксі Фармасьютікалс Україна" надійшла заява про те, що невідомою групою осіб, використовуючи невідомі електронні адреси і адреса ІР в Єдиному реєстрі податкових накладних були зареєстровані фіктивні податкові накладні на покупця ТОВ "Релайн Інвест", підприємство не проводило реалізацію товару "пшениця 2-го класу" за весь період діяльності.

Тобто, без відома ТОВ "Ранбаксі Фармасьютікалс Україна" на адресу ТОВ "Релайн Інвест" зареєстровано 08.08.2016 р. податкові накладні за період липень 2016 року з номенклатурою "пшениця" на суму ПДВ 7,7 млн. грн., що дало можливість подальшої реалізації ТОВ "Релайн Інвест" на адресу ТОВ "Фонд Експерт" 09.08.2016 р. податкових накладних за період липень 2016 року з номенклатурою "пшениця, олія соняшникова" на суму ПДВ 7,7 млн. грн. ТОВ "Фонд Експерт", використовуючи схемний кредит від ТОВ "Релайн Інвест", зареєструвало податкові накладні на адресу ТОВ "Лінкортекс" за липень 2016 року на суму ПДВ 2,1 млн. грн. Схемним кредитом від ТОВ "Лінкортекс" скористалося ПАТ "Херсонський КХП" у серпні 2016 року на суму ПДВ 0,3 млн. грн.

Таким чином, фактично ПАТ "Херсонський КХП" здійснено безпідставне оформлення нереальної господарської операції з отримання сільськогосподарської продукції - пшениці 2-го класу, урожай 2016 року, внаслідок чого завищено податковий кредит серпня 2016 року на 251368 грн., а також занижено об'єкт оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2016 року у сумі 1256840 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.12.2016 р. № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2016 року на 251368 грн., № , яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 339346,50 грн., з яких за основним платежем на 226231 грн., за штрафними санкціями на 113115,50 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства та встановлених в під час судового розгляду фактичних обставин справи.

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є:

134.1.1. прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років). Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу. Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи;

134.1.2. дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу;

134.1.3. дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України;

134.1.4. дохід операторів, отриманий від діяльності з випуску та проведення лотерей, азартних ігор з використанням гральних автоматів, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу;

134.1.5. дохід операторів, отриманий від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), крім доходу, отриманого від азартних ігор з використанням гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996 (далі - Закон № 996) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Приписами п.44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Таким чином, для підтвердження правильності визначення доходу та включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбані товари (послуги, роботи) до складу податкового кредиту підприємству необхідно мати первинні документи (платіжні доручення, видаткові, податкові накладні, тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Судом встановлено, що основним видом діяльності ПАТ "Херсонський КХП" є виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості.

З метою здійснення господарської діяльності позивач 10.08.2016 р. та 12.08.2016 р. уклав з ТОВ "Лінкортекс" договори купівлі-продажу №№ 225, 235 пшениці 2-го класу, гр.А, для промислової переробки, урожай 2016 року. Пунктом 2.2 договорів передбачено, що поставка здійснюється на умовах СРТ - ПАТ "Херсонський КХП" згідно "Інкотермс-2010" залізничним транспортом.

На виконання умов даних договорів ТОВ "Лінкортекс" поставило позивачу у серпні 2016 року пшеницю 2-го класу, урожай 2016 року в кількості 337,41 т на загальну суму 1508206,60 грн., в тому числі ПДВ - 251367,77 грн., що підтверджується рахунками на оплату від 11.08.2016 р. № 5, від 12.08.2016 р. № 6, видатковими накладними від 11.08.2016 р. № 282, від 12.08.2016 р. № 283, залізничними накладними від 11.08.2016 р. № 50150481, від 12.08.2016 р. № 50173079, актами прийому на постачання сільськогосподарської продукції прийому ж/д від 15.08.2016 р. №№ 884, 885, 886, від 17.08.2016 р. №№ 890, 891, податковими накладними від 11.08.2016 р. № 1, від 12.08.2016 р. № 2, посвідченнями про якість зерна від 12.08.2016 р. №№ 0100, 0101, 102, 125, 126, актами на відвантаження сільськогосподарської продукції від 19.08.2016 р. № 96, від 22.08.2016 р. № 97, картками рахунків 63.1.1, 28.1, 20.1.2, 23.1, 26.1, 79, 90, 92, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 63.1.1.

Розрахунки проведено у безготівковій формі відповідно до платіжних доручень від 18.08.2016 р. № 7326 на суму 901588,60 грн., від 30.08.2016 р. № 7351 на суму 606618 грн.

Тобто позивачем надано документи, які підтверджують постачання продукції від ТОВ "Лінкортекс", її перевезення, оприбуткування позивачем. Надання цих документів під час перевірки не заперечується відповідачем і підтверджується змістом акту перевірки.

Вказуючи на документальне не підтвердження цих господарських операцій, ГУ ДФС у Херсонській області зазначає про дефекти видаткових накладних - відсутність посади осіб, що їх підписали. Між тим не зазначення у видаткових накладних посади не свідчить про її недійсність, так як у видаткових накладних від 11.08.2016 р. № 282, від 12.08.2016 р. № 283 вказано особу, яка прийняла товар - ОСОБА_4 за довіреністю від 11.08.2016 р. № 744.

Твердження ГУ ДФС у Херсонській області про невідповідність кількості задокументованої продукції від ТОВ "Лінкортекс" суд оцінює критично, оскільки позивачем задекларовано отримання від даного контрагента 337,410 т пшениці, що повністю співпадає з кількістю, вказаною у видаткових накладних від 11.08.2016 р. № 282, від 12.08.2016 р. № 283, податкових накладних від 11.08.2016 р. № 1, від 12.08.2016 р. Те, що у залізничних накладних від 15.08.2016 р. № 501504481, від 17.08.2016 р. № 50173079 зазначено більша вага пшениці, а саме 343,66 т, не є підставою для невизнання факту отримання продукції ПАТ "Херсонський КХП" від ТОВ "Лінкортекс" у кількості 337,410 т.

Окрім цього, залізнична накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, а чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання та його права здійснювати перевірку повноти заповнення наданих контрагентом транспортних документів.

Суд критично відноситься до тверджень відповідача про відсутність документального підтвердження цих господарських операцій внаслідок ненадання позивачем довіреності на ОСОБА_4, документів щодо переміщення пшениці від станції "Херсон-Порт" до млина, оскільки ці документи не відносяться до первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено ст.44 ПК України.

Таким чином сторонами виконано умови договорів купівлі-продажу від 10.08.2016 р. № 225, від 12.08.2016 р. № 235: ТОВ "Лінкортекс" поставило позивачу пшеницю 2-го класу, урожай 2016 року, а ПАТ "Херсонський КХП" повністю оплатило її вартість. Зазначені первинні документи підтверджують реальність поставки ТОВ "Лінкортекс" продукції, її рух від ТОВ "Лінкортекс" до позивача, використання отриманої продукції у господарській діяльності ПАТ "Херсонський КХП".

Надані позивачем документи мають всі необхідні реквізити, передбачені ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та на підставі даних первинних документів можливо ідентифікувати контрагентів, зміст та обсяг проведених господарських операцій.

Також суд зазначає, що будь-які первинні документи (у тому числі договори, видаткові та податкові накладні, транспортні накладні, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

У той же час, з урахуванням закріпленої в ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст.71 КАС України, за якою обов'язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на такого суб'єкта, ГУ ДФС у Херсонській області повинна була надати суду належні та достовірні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем операції з придбання пшениці у ТОВ "Лінкортекс" в реальності не виконувались, а мало місце лише документування цих операцій з метою завищення податкового кредиту та заниження доходу без фактичного отримання від цього контрагента продукції. А оскільки такі дії мають злочинний характер, то доказом їх вчинення може бути лише відповідне рішення, винесене в порядку кримінально-процесуального судочинства. Однак ГУ ДФС у Херсонській області не посилається на факти вчинення представниками позивача чи ТОВ "Лінкортекс" таких дій і не надала докази притягнення їх до відповідальності за такі дії.

Ухвалою суду від 27.01.2017 р. ГУ ДФС у Херсонській області було зобов'язано надати до суду інформацію щодо наявності порушених кримінальних проваджень стосовно посадових осіб контрагентів позивача по ланцюгу постачання та судових рішень щодо вказаних осіб.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив про відсутність таких відомостей та судових рішень.

Надані суду докази не дають підстав для висновку, що вчинені позивачем господарські операції з ТОВ "Лінкортекс" є сумнівними, не відповідають дійсному економічному змісту і вчинені з метою одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

На час здійснення господарських операцій із позивачем, ТОВ "Лінкортекс" мало свідоцтво платника податку на додану вартість, що не заперечується ГУ ДФС у Херсонській області, а тому мало право на виписку податкових накладних. Виписані ТОВ "Лінкортекс" податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується змістом акту перевірки

Відповідачем не надано до суду доказів того, що на час здійснення господарських операцій з позивачем в ЄДРПОУ були в наявності записи про скасування державної реєстрації ТОВ "Лінкортекс", визнання його банкрутом чи припинення юридичної особи.

Тобто, у судовому засіданні підтверджено, що на час здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ "Лінкортекс" мало належну правосуб'єктність.

За наслідками розгляду матеріалів перевірки відповідач дійшов висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Лінкортекс".

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки.

Укладення договорів купівлі-продажу в даному випадку вже само по собі є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

В той же час, ст.215 ЦК України визначено підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину. Так, ч.1 ст.204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч.1 ст.208 ГК України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що за змістом приписів ст.228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано до суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Лінкортекс", недійсними у судовому порядку, як і не обґрунтовано своєї позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами у ході укладення та виконання спірних правочинів.

Як на час перевірки, так і станом на день розгляду справи відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб ТОВ "Лінкортекс", пов'язаних із знищенням, пошкодженням майна, незаконним його заволодінням або пов'язаних із порушенням податкового законодавства.

Відповідно до акту перевірки від 24.11.2016 р. № 136/21-22-14-06, контролюючий орган також взяв до уваги інформацію ДФС України (копію цієї інформації не надано, незважаючи на те, що судом відповідно до ухвали від 27.01.2017 р. вона витребовувалася у відповідача) про те, що від імені та без відома ТОВ "Ренбаксі Фармасьютікалс Україна" здійснювалася реалізація пшениці по ланцюгу: ТОВ "Ренбаксі Фармасьютікалс Україна" - ТОВ "Релайн Інвест" - ТОВ "Фонд Експерт" - ТОВ "Пріум Енерджи" - ТОВ "Лінкортекс" - ПАТ "Херсонський КХП". ТОВ "Ренбаксі Фармасьютікалс Україна" заперечувала факт реалізації пшениці, про що подала відповідну заяву до ДФС України та звернулася до правоохоронних органів.

Внаслідок цього, ГУ ДФС у Херсонській області вказує на формування "схемного кредиту" по вищевказаному ланцюгу, документування нереальних господарських операцій з отримання сільськогосподарської продукції.

Між тим суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки відповідно до ст.83 ПК України для посадових осіб контролюючого органу під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Інформація ДФС України та заява ТОВ "Ренбаксі Фармасьютікалс Україна" не є належними та допустимими доказами порушення ПАТ "Херсонський КХП" вимог податкового законодавства, оскільки діюче податкове законодавство України не містить норм, які б ставили в залежність право платника податку на формування податкового кредиту від можливих порушень податкової дисципліни з боку контрагентів його постачальника у ланцюгах постачання, або зобов'язували б платника податків контролювати дотримання всіма контрагентами у всіх ланцюгах постачання норм законодавства. Статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому ПАТ "Херсонський КХП" не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства іншими особами по ланцюгу постачання. Податковий кодекс України встановлює вимоги лише щодо документального підтвердження задекларованих господарських операцій.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 31.01.2011 р. по справі № 21-47а10.

Крім того, відповідачем не надано доказів того, що внаслідок отримання заяви ТОВ "Ренбаксі Фармасьютікалс Україна" контролюючим органом було знято податковий кредит всім контрагентам по всьому ланцюгу постачання пшениці; було проведено документальні перевірки (планові чи позапланові виїзні чи невиїзні) ТОВ "Релайн Інвест", ТОВ "Фонд Експерт", ТОВ "Пріум Енерджи", ТОВ "Лінкортекс", під час яких б досліджувалися первинні документи по відносинах між ними; притягнуто до кримінальної відповідальності посадових осіб вищевказаних підприємств.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в силу закону отримання контролюючим органом податкової інформації, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий контролюючий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані податкова інформація не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Даний висновок узгоджується з вимогами п.86.7 ст.86 ПК України, відповідно до якого контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Таким чином, твердження відповідача з посиланням на податкову інформацію про те, що діяльність контрагента позивача - ТОВ "Лінкортекс" була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням позивачу податкової вигоди, судом оцінюються критично, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, що суперечить ст.159 КАС України. Факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.

Контролюючий орган обґрунтовує правомірність свого рішення нереальністю спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ "Херсонський КХП". Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо відсутності фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цим контрагентом, а викладені у ньому висновки щодо нереальності господарських операцій не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

При цьому, суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презумується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами.

В свою чергу, суд констатує, що фактичне здійснення господарських операцій між цими контрагентами підтверджується вищевказаними первинними документами, які оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує, як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. у справі "Щокін проти України", зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з викладеним, протиправне винесення контролюючим органом спірного податкового повідомлення-рішення становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

У рішенні від 22.01.2009 р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини, зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За таких обставин, покупець не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, ТОВ "Лінкортекс", можливо, порушує вимоги податкового законодавства, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагента у системі оподаткування.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту та визначення доходів за результатами господарських операцій з ТОВ "Лінкортекс", а тому позовні вимоги ПАТ "Херсонський КХП" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.12.2016 р. №№ , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому сплачений ПАТ "Херсонський КХП" судовий збір у сумі 8860,72 грн. підлягає стягнення з ГУ ДФС у Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.8, 9, 11, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 14.12.2016 р. №№ , .

Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства "Херсонський комбінат хлібопродуктів" () судовий збір у сумі 8860 (вісім тисяч вісімсот шістдесят) грн. 72 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 23 лютого 2017 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 8.3.1