Справа № 306/2237/16-а, 2-а/306/250/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 р. Справа № 876/1309/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання Мацьків М. С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області на постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2016 року Свалявським районним судом Закарпатської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області про визнання дій управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» протиправними; зобовязання управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі десять місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано дії управління Пенсійного фонду України у Свалявському районі Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги (відповідно п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») - протиправними. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Свалявському районі Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 (десять) місячних пенсій у відповідності до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем управлінням Пенсійного фонду України у Свалявському районі Закарпатської області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що станом на 11 вересня 2016 року (на момент досягнення пенсійного віку позивачем 57 років 6 місяців) ОСОБА_1 продовжує працювати викладачем Свалявської дитячої школи мистецтв, її безперервний педагогічний стаж роботи в музичних школах становить 38 років, раніше пенсії позивач не отримувала.

07 жовтня 2016 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі для призначення пенсії за віком та отримання грошової допомоги в розмірі 10 пенсій за віком станом на день призначення пенсії у відповідності до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно листа № М-17 від 13 жовтня 2016 року, наданого управлінням Пенсійного фонду України в Свалявському районі (а.с. 14-15) в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі 10 пенсій за віком станом на день призначення пенсії відмовлено з тих підстав, що дитяча музична школа не відноситься до закладів та установ освіти і, не дає позивачу права на претендування на пенсію за вислугу років при набутті стажу у такій школі для призначення вищезазначеного виду пенсії, права на допомогу у позивача немає.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також, якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального захисту при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджений у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

04 листопада 1993 року постановою Кабінету Міністрів України № 909 затверджений «Перелік організацій і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких надає право на пенсію за вислугу років». В розділі 1 «Освіта» даного Переліку зазначені вчителі, викладачі музичних шкіл.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку при наявності педагогічного стажу роботи не менш 25 років. Згідно ч.2 ст. 21 зазначеного Закону - перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В п.1 ст. 39 Закону України «Про позашкільну освіту» наведено перелік позашкільних навчальних закладів, в тому числі музичні школи. Позашкільна освіта є структурою освіти та її підсистемою.

Постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14 червня 2000 року «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» визначено, що посада викладача музичної школи включена до переліку посад педагогічних працівників.

Згідно «Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», затвердженому Постановою КМУ від 14.06.2000 року за № 963 викладачі всіх спеціальностей є педагогічними працівниками.

Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року (і з з змінами, внесеними постановою № 1567 від 17 листопада 2004 року), затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, серед яких і музичні школи.

Дорученням КМУ від 06 січня 1996 року № 397/21 за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України від 01 лютого 1995 року № 01-3/133-02-2 на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання поширено порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений Постановою КМУ № 909 від 04 листопада 1993 року без внесення змін до неї.

Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року (в редакції Постанов КМУ № 1436 від 26.09.2002 року та № 1567 від 17.11.2004 року), затверджений «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Згідно абз. 1 Переліку Постанови № 909 від 04.11.1993 року - викладачі загальноосвітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх навчальних закладів, музичних і художніх шкіл мають право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, відповідно до вищенаведених норм законодавства, позивач має право на отримання одноразової допомоги.

Відповідно до положень ст. 21 ч. 4 абз. 3 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Розділом 1 «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого ПКМУ від 04.11.1993 року № 909 (із змінами внесеними ПКМУ від 26.09.2002 року № 1436), передбачена посада викладача в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, художніх та музичних школах.

Переліком типів позашкільних навчальних закладів, затвердженим ПКМУ № 433 від 06.05.2001 року передбачені початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання, музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Відповідно до п. 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону. Відповідно до п. 6 вказаного порядку, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із ст.ст. 27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2016 року в справі № 306/2237/16-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

ОСОБА_2

Ухвалу складено в повному обсязі 17 лютого 2017 року.