Справа № 636/3447/16-а
Суддя: Слурденко О. І.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №636/3447/16-а
Провадження № 2-а/636/18/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Слурденко О.І., за участю секретаря судового засідання Шилової І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Дікань І.Д., Довгаль О.Є.,

представника третьої особи Куценко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії з 01 березня 2016 року та зобов'язати поновити виплату пенсії з цієї дати.

В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є пенсіонером і йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 18.01.2003 року, яку отримував в УПФУ у місті Брянка, а потім в місті Кіровську (з 2016 року місто Голубівка) Луганської області. У зв'язку з проведенням АТО в місті проживання, позивач тимчасово переїхав у село Волохів Яр Чугуївського району Харківської області і 20.01.2015 року взятий на облік до УПСЗН Чугуївської РДА у якості внутрішньо-переміщеної особи, що підтверджується довідкою, а з лютого 2015 року отримує пенсію в УПФУ у Чугуївському районі. В березні 2016 року Чугуївське ОУПФУ припинило виплату пенсії позивачу, а саме на картковий рахунок позивача не була зарахована щомісячна пенсія, при цьому жодним чином не повідомило позивача про причини та підстави припинення виплати пенсії. З метою з'ясування причин припинення пенсії позивач телефоном звернувся до УПФУ, які пояснили, що виплата пенсії позивачу припинена з 01.03.2016 року після отримання інформації з УПСЗН Чугуївської РДА про те, що позивач є переселенцем, який не проживає за місцем перебування. Представник позивача вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії та відмову у поновленні пенсійних виплат позивачу протиправними, і такими, що порушують його права.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що 21 січня 2015 року позивач звернувся до управління з заявою про запит його пенсійної справи з УПФУ в Кіровському районі Луганської області і з лютого 2015 року отримує пенсію в УПФУ в Чугуївському районі. З 01.03.2016 року УПФУ в Чугуївському районі припинило виплату пенсії ОСОБА_5 на підставі даних, отриманих в результаті обміну інформацією з УПСЗН Чугуївської РДА, що довідка внутрішньо переміщеної особи втратила чинність з липня 2015 року і більше її термін не подовжувався у передбачений законом порядок. Крім того, згідно довідки Волохів'ярської сільської ради ОСОБА_5 з 20.01.2015 року у селі Волохів Яр не проживає і ніколи не проживав. Згідно листа УПСЗН Чугуївської РДА електронна картка внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_5 закрита з причин не підтвердження місця фактичного проживання. Отже ОСОБА_5 надав недостовірні дані щодо фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи, а тому протиправних дій в призупинені виплати пенсії позивачу Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області - не вбачається.

Вислухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_5 є пенсіонером за віком на пільгових умовах і з січня 2003 року отримував пенсію за місцем свого проживання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення НОМЕР_1, виданого 25.01.2003 року управлінням ПФУ в місті Брянці Луганської області.

Згідно довідки № від 20.01.2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року у місті Брянка Луганської області, та проживав у АДРЕСА_1, перемістився 20.01.2015 року з тимчасово окупованої території до АДРЕСА_2. 21 січня 2015 року ОСОБА_5 особисто звернувся до Управління ПФ України в Чугуївському районі з заявою про запит його пенсійної справи з УПРФУ міста Брянка Луганської області для взяття його на облік у Чугуївському районі та виплати пенсії.

Сторони підтверджують, що з лютого 2015 року позивач перебував на обліку в Чугуївському ОУПФУ і отримав пенсію, однак з 01 березня 2016 року виплата пенсії позивачу припинена.

З заперечень відповідача вбачається, що позивач перебував на обліку в управлінні з січня 2015 року, виплата пенсії проводилась по 01.03.2016 року і припинена на підставі даних, отриманих в результаті обміну інформації з УПСЗН Чугуївської РДА, а саме: строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи сплив у липні 2015 року і у передбачений діючим законодавством спосіб подовжений не був, що встановлено п.7-1 (в редакції постанови КМУ від 14.03.2016 року №167) постанови КМУ №509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Згідно повідомлення УПСЗН Чугуївської РДА ОСОБА_5 перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб з 20.01.2015 року згідно довідки №, яка на отой час була дійсна шість місяців. За продовженням строку дії довідки ОСОБА_5 не звертався. Станом на 24.10.2016 року електрона картка внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_5 закрита з причин «не підтверджене місце фактичного проживання». Крім того, згідно інформації сільського голови Волохів'ярської сільської ради Чугуївського району, ОСОБА_5 з 20.01.2015 року у АДРЕСА_2 не проживає. Також, сільським головою наданий акт обстеження проживання на території Волохів'ярської сільської ради переміщеної особи, згідно якого ОСОБА_5 з 20.01.2015 року у АДРЕСА_2, по теперішній час не проживає і ніколи не проживав.

Таким чином, виплата пенсії позивачу зупинена у зв'язку з не підтвердженням місця фактичного проживання.

За приписами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо припинення позивачу з березня 2016 року виплати пенсії, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст.4 цього Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05.11.2014 року, встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Згідно ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії виплачуються щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч.1 ст.49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено у судовому засіданні, виплату пенсії позивачу призупинено у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання. В своїх запереченнях відповідач посилається на призупинення виплати пенсії на підставі ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», враховуючи проведене співставлення бази отримувачів пенсій та Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, яка ведеться управлінням праці та соціального захисту населення в Чугуївської РДА у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. За приписами п.1 вказаного Порядку.., довідка є документом, який видається внутрішньо переміщеній особі. Відповідно до п.6 цього Порядку, строк дії такої довідки становить шість місяців з дати її видачі.

У разі продовження дії обставин, що визначені в статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", строк дії такої довідки може бути продовжений на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до уповноваженого органу.

Разом, у зв'язку з не підтвердженням позивачем у подальшому свого фактичного місця проживання його в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб було відмічено як «Переселенець не зареєстрований» та призупинено виплату пенсії.

Також відповідач в обґрунтування правомірності припинення виплати позивачу посилається на положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції» №637, якою встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509.

Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 01.02.2015 року такої довідки.

Отже, вищезазначеними постановами Кабінету Міністрів та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії, як з'ясування певних обставин, на що посилався відповідач у своїх запереченнях та при прийнятті рішення про припинення виплати пенсії позивачу, оскільки пенсія позивачу була призначена в січні 2003 року. Приписи зазначених постанов не містять положень, які встановлюють обов'язок органів Пенсійного фонду припиняти виплату пенсій через відсутність довідки, виданої згідно з Порядком № 509. Посилання відповідача, що пенсію було призначено на підставі документів, що містять недостовірні відомості не відповідають обставинам справи.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведено нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Також відповідачем не вказано будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу припинення виплати пенсії, як ненадання довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення.

Також припинення виплати позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення ). У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішення від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції,суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на вищевикладене, постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

За висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 року, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу з березня 2016 року, було пов'язано саме з перевіркою інформації щодо фактичного місця проживання позивача, не підтвердження останнім свого фактичного місця перебування.

Відповідно до ч.3 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

В 2015-2016 роках Державним бюджетом України передбачено асигнування на відповідні соціальні виплати в межах всієї території України, в тому числі Донецької і Луганської області. Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище його рішення, суд приходить до висновку, що припинення відповідачем з березня 2016 року виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому дії Чугуївського об'єднаного управління ПФУ Харківської області щодо припинення виплати ОСОБА_5 пенсії з 01.03.2016 року слід визнати протиправними та необхідно зобов'язати Чугуївське об'єднане управління ПФУ Харківської області поновити виплату йому пенсії з 01 березня 2016 року.

Відповідно до ст.94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань Чугуївського об'єднаного управління ПФУ Харківської області на користь позивача слід стягнути судовий збір сплачений ним при подачі позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,4-6,8,10,94,158-163,184-186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_5 до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської райдержадміністрації, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01 березня 2016 року.

Зобов'язати Чугуївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити виплату пенсії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01 березня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя: