Справа № 314/7230/16-а
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2017 року справа № 314/7230/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області

на постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року у справі №314/7230/16-а за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

10 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила: визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області щодо відмови у виплаті з 12.06.2016 року призначеної пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області нарахувати та виплатити позивачу з 12.06.2016 року призначену пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що згідно рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного суду України визнано такими, що не відповідають Конституції положення частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої ст.. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та положень п. 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині норм призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Також, в рішенні Конституційного суду зазначено, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Вказане, на думку позивача, свідчить про протиправність дій пенсійного органу щодо зупинення виплати їй пенсії призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з тим, що вона продовжує працювати на посаді судді.

Постановою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено: визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області щодо відмови у поновленні ОСОБА_2 з 12 червня 2016 року пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 з 12 червня 2016 року призначену їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач перебуває на обліку у УПФУ в Вільнянському районі Запорізької області та отримує пенсію за віком у відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та працює на посаді судді. Заявник зазначає, що ст.. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначає порядок виплати пенсії, встановлено, що пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії, щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Відтак, оскільки позивач працює на посаді судді підстави для виплати їй пенсії за віком - відсутні, виплата пенсії ОСОБА_2 може бути відновлена після звільнення з посади.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 з 12 червня 2016 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області як пенсіонер за віком, пенсія призначена позивачу на підставі ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 24 жовтня 2006 року і поданий час ОСОБА_2 працює на посаді судді Вільнянського районного суду Запорізької області.

Листом від 23 серпня 2016 року №42/Б-5 управління повідомило позивача про те, що оскільки ОСОБА_2 працює на посаді судді, передбаченій Законом України «Про судоустрій і статус суддів», пенсія за віком з 12 червня 2016 року до дійсного часу не виплачується на підставі ст.. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Вважаючи дії відповідача з приводу невиплати їй пенсії за віком, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що невиплата призначеної позивачу з 12.06.2016 року пенсії за віком, так само як і невиплата довічного утримання судді у відставці не узгоджується з конституційними гарантіями незалежності судів, тобто є незаконним. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що нормативно-правовим актом, який визначав посаду та умови праці для позивача був ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-УІІ. Втрата чинності таким нормативно-правовим актом в цілому або окремих норм, що визначають посаду та/або умови праці особи, виключає застосування обмеження на виплату пенсії/щомісячного довічного грошового утримання.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка діє з 01.01.2016 року, встановлено, що тимчасово у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Вказані норми кореспондуються з приписами ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу», в редакції Закону від 24.12.2015 року № 911-VII, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( 3551-12 ), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Аналогічні приписи містяться в ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 24.12.2015 р. № 911-VII, відповідно до якої тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про державну службу", «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Отже, чинним пенсійним законодавством визначено підстави для зупинення виплати пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», до таких підстав віднесено сам факт перебування особи на посаді судді.

В свою чергу суд апеляційної інстанції зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п.5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вказаним, рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 визначено, що суддя, який після виходу у відставку використовує конституційне право на працю, встановлене статтею 43 Основного Закону України, не може бути позбавлений гарантій незалежності судді, зокрема належного матеріального забезпечення судді у відставці (щомісячного довічного грошового утримання). Таким чином, положення абзаців першого, другого, третього, четвертого частини п'ятої статті 141 Закону № 2453 стосовно зменшення розміру/припинення виплати суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання на період їх роботи на певних посадах, виконанні іншої роботи не узгоджуються з конституційними гарантіями незалежності суддів, а тому суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України.

За наслідками розгляду конституційного подання Конституційний суд визначив, зокрема, такий порядок виконання рішення №4-рп/2016: абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку";

Отже, аналіз Рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 свідчить, що неконституційними було визначені лише обмеження у виплаті довічного грошового утримання або пенсії судді, який вийшов у відставку та реалізує своє право на працю іншій посаді або тимчасово виконує іншу роботу, оскільки таке обмеження не відповідає конституційним гарантіям незалежності судді.

Як вбачається з матеріалів справи та не оскаржується позивачем у справі, ОСОБА_2 є пенсіонером за віком, у відставку не уходила, продовжує працювати на посаді судді Вільнянського районного суду Запорізької області.

Відтак, до позивача має бути застосовані приписи ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині обмеження виплати пенсії особі, яка працює на посаді та на умовах, які передбачені ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати виплату пенсії позивачу в ігнорування приписів ст.. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача про відмову в виплату пенсії за віком, не ґрунтується на нормах діючого закону, чим порушено принцип законності, закріплений статтею 9 КАС України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити й про те, що в даному випадку не має місця звуження соціально-правових гарантій судді, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За своєю правовою природою право на пенсію за віком є формою права на пенсійне забезпечення на загальних підставах, в свою чергу, право на пенсійне забезпечення на загальних умовах, виникає у особи з часу досягнення відповідного віку та при дотриманні певних умов, воно не належить до таких соціально-правових гарантій суддів, як заробітна плата, спеціальні умови праці, довічне утримання суддів у відставці, оскільки не є безпосередньо пов'язаною із статусом судді її незалежності, не призначене стимулювати особу до довгострокового виконання професійних обов'язків до виходу на пенсію.

В свою чергу, у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відсутні.

З огляду на викладені обставини, суд вважає за необхідне постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст..198, ст. 202, ст. 207 КАС України суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області - задовольнити.

Постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року у справі №314/7230/16-а - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова