Справа № 2а/2570/248/2011
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/248/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючої судді Падій В.В.,
суддів Зайця О.В., Соломко І.І.,
при секретарі Кондратенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

10.01.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання Міністра Оборони України належним чином виконати рішення військового апеляційного суду Центрального регіону від 15 квітня 2005 року та стягнення за час вимушеного прогулу в період з 16.12.2004 року по 29.11.2005 року на користь позивача суму в розмірі 28619,64 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 01.08.1990 року проходив військову службу в Збройних Силах України. Наказом Міністра Оборони України від 14.12.2004 року № 1128 був звільнений з військової служби в запас за п.п. «г» п. 63 (у зв`язку зі скороченням штатів) Положення про проходження військової служби Збройних Сил України особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.12.2004 року №248 позивач був виключений зі списків військової частини та направлений до Залізничного районного військового комісаріату м. Києва. Позивач оскаржив вказані накази до військового апеляційного суду Центрального регіону, рішенням якого скаргу позивача було задоволено. Наказом Міністра Оборони України від 30.08.2005 року №529 пункт наказу Міністра Оборони України від 14.12.2004 року №1128 про звільнення позивача в запас за п.п. «г» п. 63 Положення про проходження військової служби Збройних Сил України особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України було скасовано, поновлено позивача на військовій службі та зараховано у розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України. З 29.11.2005 року по 15.12.2010 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . Наказом Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України від 25.10.2010 року № 526 позивач звільнений з військової служби в запас за п.п. «а» п. 63 (у зв`язку із закінченням строку контракту) та виключений зі списків особового складу військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 15.12.2010 року № 248. Однак, позивачу у відповідності до ст. 232 та 242 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами військової службою служби у Збройних Силах України», не виплатили грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.
Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, оскільки порядок виконання рішень судів, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до якого позивачу необхідно було звернутись до військового апеляційного суду Центрального регіону для отримання виконавчого листа та з вказаним виконавчим листом звернутись до відділу Державної виконавчої служби для його подальшого виконання. Міністр оборони України добровільно частково виконав рішення військового апеляційного суду Центрального регіону, скасував наказ про звільнення позивача зі служби та поновив його на військовій службі.
Представник військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні зазначив, що при кінцевому розрахунку з ОСОБА_1 виплата грошового забезпечення за період з 16.12.2004 року по 29.11.2005 рік йому не здійснювалась, оскільки у військової частини були відсутні законні підстави для такої виплати.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.1990 року проходив військову службу у Збройних Силах України.
Наказом Міністра оборони України від 14.12.2004 року №1128 ОСОБА_1 звільнено з військової служби за п.п. «г» п. 63 (у зв`язку зі скороченням штатів) Положення про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, затвердженого Указом Президента України від 7 листопада 2001 року №1053/2001 (далі Положення № 1053/2001) (а.с.6).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.12.2004 року №248 позивача виключено із списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Залізничного районного військового комісаріату м. Києва (а.с. 7).
ОСОБА_1 не погоджуючись з вказаними наказами звернувся до військового апеляційного суду Центрального регіону зі скаргою на дії Міністерства оборони України, командира військової НОМЕР_2 , які пов`язані з його звільненням.
Рішенням військового апеляційного суду Центрального регіону від 15.04.2005 року скарга позивача була задоволена та зобов`язано Міністерство оборони України видати наказ про відміну виданого ним наказу від 14.12.2004 року №1128 в частині звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби та видати наказ про поновлення його на військовій службі на рівноцінній посаді та погасити заборгованість по всім видам забезпечення, передбачених для військовослужбовців Збройних Сил України, законами України і приказами Міністерства оборони України, у зв`язку з вимушеною відсутністю його на військові службі (а.с. 8-10).
Наказом Міністра оборони України №529, наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 14.12.2004 року № 1128 щодо звільнення з військової служби в запас за п.п. «г» п. 63 (у зв`язку зі скороченням штатів) Положення про проходження військової служби Збройних сил України особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних сил України майора ОСОБА_1 скасовано та поновленого останнього на військовій службі та зараховано у розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (а.с11).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 29.11.2005 року по 15.12.2010 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 25.10.2010 року № 526 ОСОБА_1 звільнено з військової служби за п.п «а» п. 63 (в зв`язку із закінченням строку контракту) Положення №1053/2001, з правом носіння військової форми одягу (а.с. 13) та наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 15.12.2010 року №248 виключено позивача із списків особового складу і направлено для зарахування на військовий облік до Козелецького районного військового комісаріату Чернігівської області (а.с.14).
Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
Відповідно до статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
У відповідності до ч. 2 ст.8 Закону №2011-XII у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються також Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення №1153/2008).
Так, пунктом 231 Положення № 1153/2008 передбачено, що у разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення.
Згідно пункту 242 Положення № 1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Позивачем в адміністративному позові заявлена позовна вимога щодо стягнення з відповідача за час вимушеної відсутності його на військовій службі в період з 16.12.2004 року по 29.11.2005 рік 28619,64 грн., але жодних розрахунків вказаної суми позивачем суду не надано, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.
У відповідності до ч.2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
З аналізу наведених вище норм вимог чинного законодавства вбачається, що Міністерство оборони України обов`язок щодо своєчасної виплати грошового забезпечення позивачу за час вимушеної відсутності його на військовій службі з 16.12.2004 року по 29.11.2005 рік не виконало, а тому, суд для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вирішив зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 16.12.2004 року по 29.11.2005 року, виходячи з розміру середньомісячного грошового забезпечення на момент звільнення ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_2 .
Позовна вимога позивача щодо зобов`язання Міністра оборони України належним чином виконати рішення військового апеляційного суду Центрального регіону від 15 квітня 2005 року задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21.04.1999 року №606-XIV „Про виконавче провадження (далі - Закону №606-XI) .
Згідно ст. 2 Закону №606-XIV примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (далі - державні виконавці).
Стаття 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачає, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.
За таких обставин, на підставі досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 16.12.2004 року по 29.11.2005 року, виходячи з розміру середньомісячного грошового забезпечення на момент звільнення ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_2 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Порядок апеляційного оскарження постанови суду, передбачений ст. 185-186 КАС України.
Копію постанови суду, можна буде отримати 16.02.2011 року, після 15:00.

Головуюча суддя: Падій В.В.

Судді: Заяць О. В.

Соломко І. І.