Справа № 826/11274/16
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України

14 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Безименної Н.В.,

суддів: Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Шутовської І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року позивач звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради в частині не сплати ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця» компенсації середній заробіток по мобілізованим працівникам за грудень 2015 року;

стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця» 11 447 грн. 71 коп. витрат, які понесла залізниця за виплату середнього заробітку мобілізованим працівникам.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Рішення суду вмотивовано відсутністю у даному випадку заявленої протиправної бездіяльності з боку відповідача.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. На думку апелянта оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що у відповідача наявний обов`язок з відшкодування позивачу витрат середнього заробітку по мобілізованим працівникам за грудень 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 січня 2016 року Регіональною філією «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було направлено на адресу Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради звіт про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом та зведений звіт за грудень 2015 року, згідно яких загальна компенсація з бюджету середнього заробітку (нарахована середня заробітна плата) складає 11 447 грн. 71 коп. (а.с. 9-10).

Позивачем на адресу Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради направлено претензію від 04 лютого 2016 року №ню-16-13/16п про перерахунок суми заборгованості у розмірі 11 447 грн. 71 коп. (а.с. 12).

Листом від 17 лютого 2016 року №474/09-11/06 Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради повідомило позивача про те, що станом на 16 лютого 2016 кошти з державного бюджету до управління не надходили, при надходженні таких коштів останні будуть спрямовані на рахунки підприємств, пославшись на подання звітів до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації від 16.01.2016 № 157/09-11/06, не надавши при цьомудоказів їх направлення (а.с. 13).

На думу колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до с. 3, 4 статті 119 Кодексу Законів про працю України передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 105 затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом.

Відповідно до п. 2 зазначеного порядку головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є:

Міністерство соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - структурні підрозділи соціального захисту населення);

структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Пунктом 4 Порядку встановлено, що для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 2.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що працівникам, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві. При цьому, підприємства, установи, організації мають право на виплату компенсації у межах середнього заробітку таких працівників. Для отримання такої компенсації з бюджету підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам встановленої законодавством форми. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем вчасно до Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради було подано звіт про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку мобілізованим працівникам ОСОБА_1 у сумі 3 629 грн., ОСОБА_2 у сумі 3 761 грн. 36 коп., ОСОБА_3 у сумі 4 057 грн. 29 коп. (всього 11 447 грн. 71 коп.) (а.с. 11).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на свої звернення до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації та Міністерства соціальної політики України щодо виділення коштів на компенсацію виплат середнього заробітку, однак доказів вчинення таких дій суду не надає.

Колегія суддів вважає необґрунтованою відмову відповідача, як розпорядника бюджетних коштів нижнього рівня, у компенсації позивачу зазначених сум середнього заробітку з посиланням на ненадходження для цієї мети коштів з державного бюджету, оскільки це не може бути підставою для звільнення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього Законом.

На думку колегії суддів, відсутність коштів для належного виконання грошового зобов`язання не може бути визнана обставиною, що звільняє від відповідальності, незалежно від підстав її виникнення.

У даному випадку відповідач не є юридичною особою, що отримує прибуток від своєї діяльності та самостійно ним розпоряджається, тоді як є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України і не може провести розрахунок по своїх зобов`язаннях на суму, більшу, ніж його профінансовано у відповідному році (в межах видатків на конкретні цілі).

Чинним законодавством України не врегульовано порядку проведення погашення заборгованості бюджетних установ у випадках, коли поточні бюджетні асигнування не покривають всі зобов`язання за укладеними договорами.

Проте, це не може бути підставою для звільнення від виконання відповідних зобов`язань.

Така ж сама правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 жовтня 2009 року у справі № 21-348во09.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, висловлену ним у рішенні по справі «Кечко проти України», в якому зазначено про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем не надано доказів компенсації позивачу зазначених сум середнього заробітку, що була виплачена ПАТ "Українська залізниця" працівникам, призваним на військову службу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради в частині несплати ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» компенсації середній заробіток по мобілізованим працівникам за грудень 2015.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради () на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 11 447 грн. (одинадцять тисяч чотириста сорок сім гривень) 71 коп. витрат, понесених на виплату середнього заробітку мобілізованим працівникам.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради () на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" судовий збір у розмірі 3 520 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять гривень).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Аліменко В.О.