Справа № 806/2779/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м.Житомир справа № 806/2779/16

категорія 3.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Господарчук І.В., Недашківська Н.В. ,

за участю: представника позивача Ляшенко Н.В.,

представників відповідача Лугіни С.А., Сивка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Вайдман Малин Ізоляційні Компоненти" до Управління Державної служби України з питань праці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови №ЖИ/74/06-28-013/0920 від 09.12.2016,

встановив:
Дочірнє підприємство "Вайдман Малин Ізоляційні Компоненти" звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Державної служби України з питань праці у Житомирській області про накладення штрафу №ЖИ/74/06-28-013/0920 від 09.12.2016.

В обгрунтування позову зазначає, що за результатами проведеної відповідачем позапланової перевірки додержання законодавства про працю і загальнообов"язкове державне соціальне страхування, складено акт перевірки №06-28-013/0920 від 23.11.2016. Перевіркою встановлено порушення вимог ст.119 КЗпПУ. 09.12.2016, начальником управління, за порушення вимог ч.3 ст.119 КЗпПУ, винесено постанову №ЖИ/74/06-28-013/0920 про накладення на підприємство штрафу у розмірі 14500 грн. Вважає, що підприємством не було допущено порушення, зафіксованого відповідачем під час проведення перевірки. Зазначає, що працівник ОСОБА_1 (порушення прав якого виявили перевіряючі) був призваний на військову службу за контрактом 15.08.2016 - у період після закінчення мобілізації. До призову на військову службу за контрактом він не був призваний на строкову військову службу під час мобілізації, на особливий період та не вислужив не менше 11 місяців до укладення контракту. Тобто, даний випадок не відноситься до випадків, передбачених ч.3 ст.23 Закону "Про військовий обов"язок і військову службу". Таким чином, вважає накладення штрафу незаконним, тому просить скасувати спірну постанову.

В судовому засіданні представник позивача позов підримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, з підстав, викладених у письмових запереченнях. Пояснили, що за результатами проведеної позапланової перевірки додержання ДП "Вайдман Малин Ізоляційні Компоненти" законодавства про працю і загальнообов"язкове державне соціальне страхування встановлено порушення вимог ч.3 ст.119 КЗпПУ. Перевіркою було встановлено, що Малинським ОМВК підприємству було надано довідку №1234, відповідно до якої ОСОБА_1 , 15.08.2016 був призваний на військову службу за контрактом до закінчення особливого періоду. Ст.119 КЗпПУ передбачає, що на час виконання державних або громадських обов"язків, якщо за чинним законодавством ці обов"язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов"язків, передбачених законами України "Про військовий обов"язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову службу)", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. У зв"язку з тим, що працівнику підприємства - ОСОБА_1 , на день перевірки, не було забезпечено збереження середнього заробітку, за період з серпня по жовтень 2016, відповідно до вимог ч.3 ст.119 КЗпПУ, позивачу був внесений припис про усунення зазначеного порушення та винесено постанову про накладення штрафу за порушення вимог ч.3 ст.119 КЗпПУ. Отже , Управління Держпраці , приймаючи оскаржувану постанову, діяло згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А тому, на їх думку, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Встановлено, що 18.11.2016 головним державним інспектором управління Держпраці Сивком В.В. було проведено позапланову перевірку додержання ДП "ВМК" вимог законодавства про працю і загальнообов"язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт перевірки №06-28-013/0920 від 23.11.2016.(а.с.10-20)

Перевіркою встановлено, що Малинським ОМВК підприємству було надано довідку від 30.08.2016 №1234, відповідно до якої ОСОБА_1 , 15.08.2016 був призваний на військову службу за контрактом до закінчення особливого періоду. На підставі вказаної довідки ДП "ВМІК було видано наказ К/ТР №27 від 02.09.2016 про тимчасове звільнення від роботи машиніста у виробництві картону, паперу і виробів з них дільниці пресування ОСОБА_1 з 15.08.2016 на час проходження військової служби за контрактом.

В порушення ч.3 ст.119 КЗпПУ ОСОБА_1 , на день перевірки, не було забезпечено збереження (нарахування та виплату у встановлені на підприємстві строки для виплати заробітної плати) середнього заробітку за період з серпня 2016 по жовтень 2016.

22.11.2016 підприємством було подано Управлінню Держпраці у Житомирській області заперечення на акт №2697. (а.с.21-23).

23.11.2016 інспектором підприємству було внесено припис №06-28-013/0920-0367, яким до ДП "ВМІК" приписано забезпечити нарахування та виплату середнього заробітку працівнику ОСОБА_1 , на час виконання ним державних або громадських обов"язків (на час проходження військової служби за контрактом на особливий період), передбачених ч.3ст.119 КЗпПУ.

09.12.2016 начальником управління Держпраці Сечіним С.М., на підставі абз.5 ч.2 ст.265 КЗпПУ, винесено постанову №ЖИ/74/06-28-013/0920 , якою за порушення вимог ч.3 ст.119 КЗпПУ на ДП "ВМІК" накладено штраф у розмірі 14500 грн.(а.с.9)

Вважаю таку постанову протиправною, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи спірну постанову на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи) визначає порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Судом встановлено, що постанова про накладення на ДП "ВМІК" штрафу у розмірі 14500 грн., управлінням прийнято за порушення вимог ч.3 ст.119 КЗпПУ, що встановлені за результатами позапланової перевірки додержання ДП "ВМК" вимог законодавства про працю і загальнообов"язкове державне соціальне страхування.

Стверджуючи про протиправність спірної постанови представник позивача посилається на те, що працівник ОСОБА_1 не був мобілізований, був призваний на військову службу за контрактом не під час мобілізації та не в період дії особливого періоду. Тобто він за власною ініціативою, після завершення мобілізації, уклав контракт на військову службу.

Суд не погоджується з такими доводами, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2016 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу, в п.3 якого зазначено: ""Цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством за погодженням сторін на термін дії особливого періоду (або не менше одного місяця) - до оголошення демобілізації. (а.с.68-69).

Малинським ОМВК підприємству було надано довідку від 30.08.2016 №1234, якою повідомлено, що ОСОБА_1 , 15.08.2016 був призваний на військову службу за контрактом до закінчення особливого періоду. (а.с.70)

Статтею 2 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" встановлені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно ч.3 ст.23 Закону (в редакції на час укладання контракту) для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців.

У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Згідно частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У відповідності до статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Про те, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) зазначено також в статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

У відповідності до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Згідно із частиною восьмою статті 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Отже, за змістом вищенаведених норм слідує, що з моменту оголошення мобілізації настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", який затверджений Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ, постановлено: оголосити та провести часткову мобілізацію; Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Указами Президента України від 06 травня 2014 року № 454/2014, від 21 липня 2014 року № 607/2014, від 14 січня 2015 року № 15/2015, які затверджені Законами України від 06 травня 2014 року № 1240-VІІ, від 22 липня 2014 року № 1595-VІІ, від 15 січня 2015 року № 113-VІІІ відповідно, також оголошувались та проводились часткові мобілізації.

Таким чином, суд зазначає, що з моменту прийняття Президентом України Указу від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" в Україні настав особливий період, зокрема, Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 15 січня 2015 року № 113-VІІІ переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

Як встановлено вище, особливий період настає з моменту оголошення мобілізації та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Під мобілізацією слід розуміти комплекс заходів, здійснюваних серед іншого з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

Водночас згідно абзацу шостого статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства України, суд зазначає, що закінчення періоду мобілізації не припиняє існування особливого періоду. Закінчення дії особливого періоду в країні пов`язане виключно з прийняттям Президентом України Указу про демобілізацію.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2015 року по справі № 800/582/14.

Таким чином, враховуючи позицію Вищого адміністративного України, суд дійшов висновку, що на час призову ОСОБА_1 діяв особливий період, з огляду на що за ним повинні зберігатися гарантії передбачені статтею 119 Кодексу законів про працю України, в тому числі і середній заробіток.

Суд зазначає, посилання представника позивача на Указ Президента України від 26.09.2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15 "Про часткову мобілізацію" є безпідставними, оскільки як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час особливого періоду.

Крім того, доводи позивача про те, що ОСОБА_1 за власною ініціативою змінив місце роботи, уклавши контракт на військову службу, а отже втратив право на гарантії, встановлені ч.3 ст.119 КЗпПУ, спростовується змістом самого контракту.

Так, ч. 2 ст.23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років.

Разом з тим, в п.3 контракту вказано, що цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством за погодженням сторін на термін дії особливого періоду (або не менше одного місяця) - до оголошення демобілізації (а.с. 68-69).

Тобто, даний контракт укладений на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, що повністю узгоджується з вимогами ч.3 ст.119 КЗпПУ щодо збереження за працівником місця роботи, посади та середнього заробітку.

Статтею 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Таким чином, встановлені Управлінням Держпраці у Житомирській області порушення позивачем вимог ст.119 КЗпПУ знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, з огляду на що постанова про накладення штрафу у розмірі 14500 грн. є правомірною.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем, як суб"єктом владних повноважень доведено правомірність спірної постанови.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 86,94,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:
В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 20 лютого 2017 р.