Справа № 824/109/17-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 лютого 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/109/17-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання протиправним й скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання протиправним й скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Позивачі просять суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Сторожинецької районної державної адміністрації, яке оформлене листом від 07 лютого 2017 року №П/В-240/3, про відмову у відчуженні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у спільну часткову власність по ? частці кожному земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,2931 га для будівництва та обслуговування станції технічного обслуговування автомобілів, бару та магазину запчастин, іншої комерційної діяльності (код 1.11.6) за межами населеного пункту, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом укладення договору купівлі-продажу;

- зобов'язати Сторожинецьку районну державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від 27 грудня 2016 року про продаж забудованої земельної ділянки за межами населеного пункту у спільну часткову власність.

Згідно пункту 4 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спірних правовідносин.

Таким чином, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Так, розглянувши подану позовну заяву та додані до неї матеріали, судом встановлено, що 27 грудня 2016 року позивачі звернулися до відповідача із заявою про продаж забудованої земельної ділянки за межами населеного пункту у спільну часткову власність, якою просили відчужити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спільну часткову власність по ? частці кожному земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,2931 га для будівництва та обслуговування станції технічного обслуговування автомобілів, бару та магазину запчастин, іншої комерційної діяльності (код 1.11.6), за межами населеного пункту, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом укладення договору купівлі-продажу.

Листом №П/В-240/3 від 07 лютого 2017 року Сторожинецька районна державна адміністрація Чернівецької області, посилаючись на відсутність правових підстав для відчуження земельної ділянки житлової та громадської забудови, площею 0,2931 га, що знаходиться за межами населеного пункту с. Чудей в адміністративних межах Чудейської сільської ради, відмовила позивачам у прийнятті відповідного розпорядження.

Вважаючи відмову Сторожинецької районної державної адміністрації у продажі земельної ділянки протиправною, позивачі звернулися до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно статті 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Частиною третьою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Згідно частини першої статті 128 Земельного кодексу України продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Отже, враховуючи положення зазначених норм, органи державної влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Тобто, реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. У таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними особами, фізичними особами та з суб'єктами підприємницької діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі оскаржують рішення Сторожинецької районної державної адміністрації, яке оформлене листом від 07 лютого 2017 року №П/В-240/3, про відмову у відчуженні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у спільну часткову власність по ? частці кожному земельної ділянки та просять суд зобов'язати Сторожинецьку районну державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від 27 грудня 2016 року про продаж забудованої земельної ділянки за межами населеного пункту у спільну часткову власність.

Таким чином, в даному випадку Сторожинецька районна державна адміністрація Чернівецької області згідно вказаних вище положень реалізує свої повноваження власника землі і виступає рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах, які виникли між позивачами та відповідачем, останній не здійснював владні управлінські функції, а тому даний спір має приватно - правовий характер.

Позов предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Зазначена вище позиція суду узгоджується, зокрема, з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постановах від 11 жовтня 2016 року по справі №21-2158а16, від 13 січня 2016 року по справі №21-5421а15, від 01 березня 2016 року по справі №21-3174а15, від 04 листопада 2015 року по справі № 21-3296а15, від 11 листопада 2014 року №21-493а14.

Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Указаної позиції притримується Вінницький апеляційний адміністративний суд, про що свідчать ухвали від 11 травня 2016 року по справі №127/4149/13-а, від 17 листопада 2016 року по справі № 676/3596/16-а, 09 грудня 2015 року по справі № 822/5782/15, від 04 жовтня 2016 року по справі №713/1268/16.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що в даному випадку фактично існує спір про передачу/ не передачу (не продаж земельної ділянки як зазначають самі позивачі у заяві) земельної ділянки у власність, тобто спір про цивільне право, суд приходить до висновку про те, що дану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Частиною шостою статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Зважаючи на характер спірних правовідносин, суд роз'яснює позивачам їх право на звернення з цим позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Разом з цим, суд звертає увагу позивачів на положення статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, у відповідності до якої сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Оскільки в даному випадку судом першої інстанції відмовлено у відкриті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, при поданні якої було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0. 707777214.1 від 16 лютого 2017 року, то вказана сума судового збору може бути повернута за ухвалою суду в разі звернення з відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання протиправним й скасування рішення та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Роз'яснити позивачам їх право на звернення до суду із цим позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу на цю ухвалу може бути подано до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.П. Лелюк