Справа № 820/3227/16
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 р. № 820/3227/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кульчій А.М.,

представник позивача - Гедеон А.В.,

представник відповідача - Ройтберг А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Небозвід" до Головного Управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Небозвід" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати припис № 20-01-4001/0689-0842 від 23.05.2016 і постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 20-02-4001/0689-0063 від 30.05.2016 Головного управління Держпраці у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржений припис винесено на підставі необґрунтованих, як вважає позивач, висновків контролюючого органу про порушення вимог трудового законодавства, яке полягало у відсутності трудових договорів з найманою фізичною особою. Позивач звернув увагу суду, що ОСОБА_3 (про яку зазначено в акті перевірки) було укладено цивільно-правовий договір про надання послуг, що також не заборонено чинним законодавством. Оскільки висновки відповідача, про які зазначено в акті перевірки, зроблено без урахування всіх істотних обставин, винесений припис про усунення виявлених порушень та постанова про накладення штрафних санкцій є неправомірними та підлягають скасуванню.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що характер відносин, які склались між ТОВ «Небозвід» та ОСОБА_3 є саме трудовими, а не цивільно-правовими. Таким чином, позивачем порушено приписи ст. 265 КЗпП України, а саме не оформлено належним чином трудові відносини з ОСОБА_3 шляхом укладенні трудового договору у відповідності до ст. 24 КЗпП, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні сторони підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянка ОСОБА_3 звернулась до ГУ ДФС у Харківській області з проханням допомогти у вирішенні питання щодо невиплати ТОВ «Небозвід» до пенсійного фонду страхових внесків, оскільки час роботи у медичному центрі не зараховується до трудового стажу ОСОБА_3.(а.с. 111).

ГУ ДФС у Харківській області листом від 21.04.2016 року звернулось до ГУ Держпраці у Харківській області з проханням вжити заходи в межах звернення громадянки ОСОБА_3 (а.с. 110).

ТОВ «Небозвід» листом від 17.05.2016 року № 92 на лист ГУ Держпраці від 12.05.2016 року № 02.03.-09/3581 надано пояснення, відповідно до яких вказано, що між ТОВ «Небозвід» та ОСОБА_3 укладено цивільно-правовий договір, а не трудовий. При укладенні зазначеного договору у штатному розписі підприємства не було ставки гінеколога, а відтак відносини між ТОВ «Небозвід» та ОСОБА_3 було сформовано на підставі договору про надання послуг, який було підписано власноруч ОСОБА_3 та, відповідно, погоджено порядок надання послуг без затвердження особистого графіку роботи ОСОБА_3 та унормовано періодичність надання її послуг, тобто по мірі необхідності ОСОБА_3 запрошувалась для надання обумовлених в договорі послуг (а.с. 12-13).

В подальшому, на підставі наказу № 01.01.-07/419 від 12.05.2016 року та направлення на перевірку від 13.04.2016 року № 01.01.-94/02/897 фахівцями Головного управління Держпраці у Харківській області проведено перевірку ТОВ «Небозвід» щодо додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, результати чого оформлені актом № 20-01-4001/0689 від 23.05.2016 року.

За наслідками проведеної перевірки, ГУ Держпраці у Харківській області встановлено порушення ТОВ «Небозвід» вимог ст. 24 КЗпП, а саме трудові відносини оформлено не з усіма працівниками у письмовій формі.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, ГУ Держпраці у Харківській області прийнято припис № 20-01-4001/0689-0842 від 23.05.2016 року.

30.05.2016 року ГУ Держпраці у Харківській області прийнято постанову про накладення штрафу № 20-02-4001/2689-0063.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України від 06.04.2011 року № 386/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці (далі - Положення №386/2011), відповідно до п. 1 якого Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України (далі - Міністр).

Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Одними із основних завдань Держпраці України, згідно з п. 3 Положення, є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю; реалізація державної політики з питань контролю за додержанням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб;

Відповідно до підп. 1 п. 4 цього ж Положення №386/2011 Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними та знешкоджувальними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов'язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства.

Відповідно до п. 6 Положення №386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, видавати в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; складати у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Згідно з п. 7 Положення №386/2011 Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів затверджено Наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року № 390.

Відповідно до п. 2 та п. 3 цього Порядку, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор). Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до п. 7 Порядку проведення перевірок, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства. Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V).

Згідно зі ст.1 вказаного Закону, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Згідно з частинами 7, 8 ст.7 Закону №877-V у разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.

Як вбачається зі змісту акту перевірки № 20-01-4001/0689 від 23.05.2016 року, перевіріючий дійшов висновку про порушення ТОВ «Небозвід» вимог ст. 24 КЗпП , яке полягало в тому, що підприємство використовує найману працю без укладення трудових договорів, що суперечить вимогам законодавства про працю. У зв'язку з виявленими порушеннями контролюючий орган виніс оскаржений припис, за змістом якого позивача зобов'язано дотримуватись норм трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин з найманим працівником ОСОБА_3, а також прийнято оскаржувану постанову про накладення штрафу за порушення трудового законодавства.

Так, відповідно до ч.1 ст. 23 КЗпП, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, трудовий договір характеризується зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов`язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов`язків визначено матеріальну та /чи дисциплінарну відповідальність.

При цьому, відповідно до статті 6 цього Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦКУ).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦКУ).

Відповідно до частин 1-2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Про укладання усних договорів та їх виконання свідчать наявні документи бухгалтерського обліку, обов'язковість складання яких передбачена вказаним Законом (акти виконаних робіт, рахунки на оплату, платіжні доручення).

Суд вважає за потрібне зазначити, що у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору -кількості виконаних заявок замовника, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 15.11.2012 року по справі № К-32239/10.

Так, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, суд зауважує, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємством тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду, яка викладена в ухвалі від 07 лютого 2012 р. по справі № К-19381/10.

Як було встановлено під час розгляду справи, між ТОВ «Небозвід» та ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг від 01.07.2015 року, який особисто підписаний ОСОБА_3 (а.с. 40).

Так, предметом даного договору є зобов'язання ОСОБА_3.(виконавця) надавати медичні послуги лікаря акушера - гінеколога по мірі необхідності та оформлення висновків пацієнтам ТОВ «Небозвід» (замовника).

Відповідно до п.3.1 договору, вартість всіх послуг визначається за домовленістю сторін і відображається в акті прийому-передачі наданих послуг.

Поряд з цим, у вищезазначеному договорі не зафіксовано особистий графік роботи ОСОБА_3, а відповідно до п. 5.1 договору виконавець приступає до надання послуг на підставі заявки замовника.

Тобто, у даному випадку передбачена періодичність надання послуг виконавцем, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку.

При цьому, оплата наданих послуг відповідно до п.4.2 договору проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за актом прийом-передачі послуг, а не за сам процес виконання трудових обов'язків протягом трудового дня.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Небозвід» запрошував ОСОБА_3 підписати акт прийому-передачі послуг відповідно до вказаного договору від 01.07.2015 року, що підтверджується листом від 13.05.2016 року № 13/05-16 (а.с. 42), який було направлено засобами поштового зв'язку на адресу ОСОБА_3.(а.с. 43).

Таким чином, підсумовуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржуваний припис, яким ТОВ «Небозвід» зобов'язано при використанні найманої праці ОСОБА_3 укладати з нею письмовий трудовий договір, суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з чинним законодавством виконання робіт та/або надання послуг громадянином може здійснюватися як на підставі трудового договору, так і на підставі цивільно-правового договору. В останньому випадку відносини, що виникають на підставі таких договорів регулюються нормами цивільного права. Натомість, трудовими відносинами є відносини, що виникають між найманим працівником та роботодавцем і засновуються на укладеному між ними трудовому договорі.

В даному випадку, як було встановлено під час перевірки відносини між позивачем та ОСОБА_3 оформлено договором про надання послуг та не є підставою виникнення трудових відносин, на які поширюється трудове законодавство. Разом з тим, укладення таких цивільно-правових договорів чинним законодавством не заборонено.

Тому сам факт укладення між ТОВ «Небозвід» та ОСОБА_3 цивільно-правового договору, який власноруч підписано останньою без зауважень, не дає достатніх підстав для висновку про порушення підприємцем вимог трудового законодавства, а відтак відповідачем прийнято оскаржувані припис від 23.05.2016 року № 20-01-4001/0689-0842 та постанову про накладення штрафу № 20-02-4001/0689-0063 від 30.05.2016 року без врахування всіх істотних обставин, що, в свою чергу вказує на їх безпідставність та необґрунтованість.

Таким чином, суд приходить до висновку, що припис від 23.05.2016 року № 20-01-4001/0689-0842 та постанову про накладення штрафу № 20-02-4001/0689-0063 від 30.05.2016 підлягають скасуванню.

Також, суд звертає увагу, що належним способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача є саме скасування вищезазначених рішень суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до підпунктів 1, 3 частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги наведене вище суд прийшов до висновку, що спірні рішення суб'єкта владних повноважень не відповідають критеріям, визначеним ч.3 ст.2 КАС України, оскільки прийняті необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно. Поряд з тим позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Небозвід" до Головного Управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати припис Головного управління Держпраці у Харківській області № 20-01-4001/0689-0842 від 23.05.2016.

Скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу № 20-02-4001/0689-0063 від 30.05.2016.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Небозвід" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 9012, ) сплачену суму судового збору в розмірі 2756 (від тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Держпраці у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Артема, 40, ).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 13 лютого 2017 року.

Суддя Р.В. Мельников