Справа № 592/10736/16-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 лютого 2017 р.Справа № 592/10736/16-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.12.2016р. по справі № 592/10736/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах

про визнання дій неправомірними, стягнення разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати у 2016 році разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі меншому ніж передбачено ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; стягнути з відповідача щорічну разову грошову допомогу як учаснику бойових дій відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2016 рік у розмірі 5 (п'яти) мінімальних пенсій за віком та з урахуванням раніше виплачених коштів в розмірі 920,0 грн.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.12.2016 року по справі № 592/10736/16-а у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.12.2016 року скасувати, прийняти нову, якою позов задовольнити.

Разом з апеляційною скаргою позивач заявив клопотання в порядку ст. 9 КАС України про зупинення розгляду справи та звернення до ВС України у зв'язку з виникненням у позивача сумніву щодо відповідності застосованого Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року N 79-VIII Конституції України.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи позивача, вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.5 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Законом України від 28.12.2014 р. № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

При нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році відповідачем застосовано ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням положень Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Позивач у клопотанні вказує на те, що Закон України від 28.12.2014 р. № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" в частині надання повноважень Кабінету Міністрів України щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі про Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п.2 ч.1 ст.20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» підставою для конституційного звернення щодо офіційного тлумачення Конституції України та законів України є наявність неоднозначного застосування їх положень судами України, іншими органами державної влади, якщо суб'єкт права на конституційне звернення вважає, що це може призвести або призвело до порушення його конституційних прав і свобод (ст. 94).

Неоднозначним застосуванням положень Конституції України або законів України є різне застосування одних і тих самих норм цих правових актів судами України, іншими органами державної влади за однакових юридично значимих обставин (Ухвала Конституційного Суду України від 12.05.2010 року N 31-у/2010).

Аналіз клопотання ОСОБА_1 не підтверджує наявності неоднозначного застосування судами України, іншими органами державної влади положень Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року N 79-VIII.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що встановлене положеннями ч. 5 ст. 9 КАС України є правом, а не обов'язком суду.

За таких обставин, судом не встановлено підстав для задоволення клопотання позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 160, 167, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволені клопотання ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 21.02.2017 р.