Справа № 826/3767/16
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3767/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А.; Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сорочко Є.О.

Межевича М.В.

суддів: Земляної Г.В.

за участю секретаря Грисюк Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення від 03.09.2015 р. №141 про заборону в'їзду в Україну; визнання протиправними дій щодо ініціювання прийняття такого рішення; зобов'язання відкликання із Державної прикордонної служби України доручення від 03.09.2015 р. №10/1-10102/1 про заборону в'їзду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказану постанову ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, рішенням Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 03.09.2015 р. №141 на підставі абз. 2 та 3 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" вирішено заборонити громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стать - чоловіча, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, в'їзд в Україну строком на 3 роки.

На підставі вказаного рішення, за дорученням Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 03.09.2015 р. №10/1-10102/1, Державній прикордонній службі України доручено заборонити в'їзд в Україну позивачу строком на 3 роки.

Вирішуючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до абз. 2 та 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема: якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

Згідно частини 3 статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. №360 (далі - Положення) встановлено, що Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно пункту 8 Положення, ДМС під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 р. №1235 (далі - Інструкція), ця Інструкція визначає порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється.

Згідно абзацу 1 пункту 3 Інструкції, рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах 2, 3 та 7 частини 1 статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Пунктом 4 Інструкції встановлено, що рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної міліції - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) слідчих підрозділів органів внутрішніх справ - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів міліції громадської безпеки - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров'я - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

Згідно пункту 5 Інструкції після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в'їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім'я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в'їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в'їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов'язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Відповідно до пункту 6 Інструкції рішення про заборону в'їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в'їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Пунктом 7 Інструкції визначено, що рішення про заборону в'їзду в Україну особі підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується: в апараті ДМС - Головою, першим заступником або заступником; у головних управліннях, управліннях ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - начальником відповідного ГУДМС, УДМС, його першим заступником або заступником.

Згідно пункту 8 Інструкції, ДМС або її територіальний орган, який готував рішення про заборону в'їзду в Україну особі, у триденний строк надсилає засвідчену копію такого рішення разом з дорученням щодо заборони в'їзду в Україну особі до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України, розташованого: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, оформленого відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 р. №280 "Про затвердження Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України".

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2015 р. Управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління МВС України в Київській області направило начальникові Управління ДМС України в Київській області лист про прийняття рішення щодо заборони в'їзду в Україну №5/598, в якому просило відповідача прийняти рішення про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 3 роки.

Вказаний лист було мотивовано тим, що 16.07.2014 р. під час проходження паспортного контролю в терміналі "Д" ДПМА "Бориспіль" на рейс №711 сполученням "Київ - Санкт-Петербург" у громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 в закордонному паспорті виявлено підроблені відмітки Державної прикордонної служби України пунктів пропуску "Хутір Михайлівський" та "Конотоп". За вказаним фактом 16.07.2014 р. було відкрите кримінальне провадження №0000496, та вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2014 р. по справі №1-кп/359/633/2014р. ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України і призначено покарання у вигляді штрафу.

Згідно вказаного листа суспільна небезпечність злочину визначається тим, що його вчинення не тільки порушило нормальну діяльність органів державної влади, органів самоврядування, підприємств, установ, організацій, але й могло завдати істотної шкоди правам і законним інтересам фізичних і юридичних осіб та посприяти вчиненню більш тяжких злочинів.

Колегія суддів зазначає, що рішення від 03.09.2015 р. №141 та лист від 30.06.2015 року №5/598 відповідають вимогам вказаної Інструкції, містять обов'язкові реквізити та підписані уповноваженими особами.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2014 р. по справі №1-кп/359/633/2014р. встановлено, що ОСОБА_3 16 липня 2014 року о 10 год. 00 хв., з метою перетинання Державного кордону України, перебуваючи в Державному міжнародному аеропорту "Бориспіль", під час оформлення пасажирів, які проходили реєстрацію на рейс №711, сполученням "Київ-Санкт-Петербург", в пункті пропуску ОКПП "Київ" ДМА "Бориспіль", будучи обізнаним про підробку документа, умисно використав завідомо підроблений документ, пред'явивши, на паспортний контроль військовослужбовцям прикордонної служби України паспорт громадянина Росії, НОМЕР_1 на ім'я обвинуваченого, як підставу для перетинання кордону, де містились відмітки Державної прикордонної служби України за №014 від 22 травня 2014 року про перетин обвинуваченим державного кордону України в пункті пропуску "Хутір Михайлівський", та за №019 від 25 травня 2014 року про перетин обвинуваченим державного кордону України в пункті пропуску "Конотоп", шляхом виїзду та в'їзду, що є неправдивими відомостями, після чого був затриманий працівниками прикордонної служби України, за що позивача визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України і призначено покарання у виді 850 грн. штрафу в дохід держави.

Згідно ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, факт використання позивачем при перетині державного кордону документів із підробленими відомостями встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про основи національної безпеки України», поняття національної безпеки визначається як - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам.

Колегія суддів враховує, що необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

З огляду на викладене, рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 03.09.2015 р. №141 про заборону позивачу в'їзду в Україну є правомірним та не підлягає скасуванню.

Посилання позивача на те, що ним здійснювався саме виїзд, а не в'їзд до України, що є передумовою для застосування заборони за абз. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" не спростовують висновку відповідача про суспільну небезпечність вчиненого ним злочину та у зв'язку з цим необхідність вжиття відповідних заходів для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, що є підставою для застосування заборони в'їзду за абз. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", на яку також посилався відповідач у оскаржуваному рішенні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року - без змін, оскільки вона ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

головуючий суддя Сорочко Є.О.

судді Межевич М.В.

Земляна Г.В.

Повний текст ухвали складено 20.02.2017 року

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Межевич М.В.

Земляна Г.В.