Справа № 161/11060/16-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Справа № 876/9118/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку лейтенанта поліції Соханського Дмитра Михайловича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку лейтенанта поліції Соханського Дмитра Михайловича, в якому просив скасувати постанову від 18 серпня 2016 року ПС2 № 778211 та провадження у справі закрити, а також стягнути з Управління патрульної поліції у м. Луцьку витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 3000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 серпня 2016 року інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку лейтенантом поліції Соханським Д.М. винесено постанову серії ПС 2 № 778211 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. В цій постанові інспектор зазначив, що позивач 18 серпня 2016 року об 11 год. 25 хв. керуючи по пр. Волі, 7 в м. Луцьку автомобілем TOYOTA LAND CRUISER 200, д.н.з. НОМЕР_2, не подав сигнал правого покажчика повороту під час перестроювання в крайню праву смугу для руху транспортного засобу, чим порушив пункт 9.2 «б» ПДР України. Оскаржену постанову вважає незаконною, оскільки вона винесена всупереч КУпАП, правил дорожнього руху та розпорядження Міністерства внутрішніх справ України від 21 травня 2009 року № 466.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2016 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2016 року позов в частині вимог щодо стягнення з Управління патрульної поліції у місті Луцьку понесених витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн залишено без розгляду.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Постанову серії ПС2 № 778211 від 18 серпня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП визнано протиправною та скасовано. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що доказів, які б обґрунтовували правомірність винесення спірної постанови, не було надано, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення.

Не погодившись з прийнятою постановою, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема зазначає, що з наданих відеоматеріалів можливо чітко і однозначно встановити, що позивач 18 серпня 2016 року об 11 год. 25 хв., керуючи транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER 200, д.н.з. НОМЕР_2, здійснюючи рух по пр. Волі, 7 у м. Луцьку, не подав сигнал правового покажчика повороту під час перестроювання в крайню праву смугу для руху транспортного засобу, чим порушив вимогу п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 18 серпня 2016 року інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку лейтенантом поліції Соханським Д.М. прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 778211, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн(а.с.5).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови серії ПС 2 № 778211 від 18 серпня 2016 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно із п.9.2 "б" ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 статті 122 КУпАП визначено, що порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення від 18 серпня 2016 року серії ПС2 № 778211 слідує, що ОСОБА_1 18 серпня 2016 року об 11 год. 25 хв. керуючи по пр. Волі, 7 в м. Луцьку автомобілем TOYOTA LAND CRUISER 200, д.н.з. НОМЕР_2, не подав сигнал правого покажчика повороту під час перестроювання в крайню праву смугу для руху транспортного засобу, чим порушив пункт 9.2 «б» ПДР України.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач в якості доказів на підтвердження доведення факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та обґрунтованості винесення постанови інспектором поліції до матеріалів справи надав копію пояснення позивача, довідку Управління патрульної поліції у м. Луцьку від 27 вересня 2016 року про видачу відео реєстратора інспектору роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Луцьку лейтенанту поліції Соханському Д.М., копію відеозапису з нагрудного персонального мобільного(боді камера).

Як встановлено судом першої інстанції, позивач заперечує факт не подання сигналу правого покажчика повороту під час перестроювання в крайню праву смугу для руху транспортного засобу. Однак, з відеоматеріалів наданих відповідачем слідує, що позивачем справді не подано сигналу правого покажчика повороту під час перестроювання в крайню праву смугу для руху транспортного засобу.

Дослідивши вказані докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач під час розгляду справи довів правомірність свого рішення, надавши докази, передбачені ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, позивач не надав, а судом таких обставин не встановлено, що спростовує доводи позивача в цій частині.

Посилання позивача на те, що по пр. Волі в м. Луцьку, в районі університету проводились ремонтні роботи дороги і всупереч п. 8.2, 33.1 ПДР був відсутній попереджувальний знак про це за 50 метрів, не спростовують факту порушення позивачем п. 9.2 «б» ПДР України, а відтак вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Крім цього, з матеріалів справи слідує, що ремонтні роботи на момент вчинення правопорушення не проводились, були відсутні ремонтні бригади і техніка та у вказаному вище місці відбулась вирізка асфальту, як наслідок утворилась тимчасова перешкода, тому були встановлені тимчасові знаки 1.37 та 4.7 безпосередньо на огороджувальному пристрої перешкоди.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч.2 ст.122 КУпАП.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена належними доказами, а тому відсутні підстави для її скасування.

Стосовно позовної вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаної вимоги, оскільки відповідно до ст. 247, ч. 3 ст. 284 КУпАП закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не адміністративний суд, який перевіряє правомірність винесеної таким органом постанови.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.160, ст. 195, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити повністю.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2016 року у справі № 161/11060/16-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін