Справа № 183/6744/16(2-а/183/223/16)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2017 рокусправа № 183/6744/16(2-а/183/223/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Головко О.В. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 % від суддівської винагороди;

- зобов'язати відповідача починаючи з 16.09.2016 року призначити та нарахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити зазначене довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням виплачених за зазначений період сум;

- зобов'язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний термін з моменту набрання законної сили та стягнути судові витрати.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано неправомірними дії Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо визначення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% від суддівської винагороди.

Зобов'язано Новомосковське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області починаючи з 16 вересня 2016 року призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням виплачених за зазначений період сум.

Вирішено питання про судові витрати.

Зобов'язано Новомосковське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Новомосковське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стаж роботи позивача на посадах, як дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 12 років та 10 днів і лише за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % заробітку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 указом Президента України від 31 серпня 2004 року призначено суддею Новомосковського міськрайонного суду та наказом № 225-к від 02 вересня 2004 року, з 06 вересня 2004 року призначено суддею Новомосковського міськрайонного суду.

Постановою Верховної Ради України від 20 травня 2010 року позивача обрано безстроково на посаду судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Постановою Верховної Ради України від 05 липня 2012 року позивача обрано безстроково суддею апеляційного суду Дніпропетровської області та наказами від 15 серпня 2012 року № 54-о та від 16 серпня 2012 року № 153 останній відрахований зі штату Новомосковського міськрайонного суду та зарахований до штату апеляційного суду Дніпропетровської області.

Рішенням Вищої Ради Юстиції від 21 липня 2016 року № 1589/0/15-16 внесено подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

08 вересня 2016 року постановою Верховної Ради України № 1515-VІІІ «Про звільнення суддів» відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області та наказом голови апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року позивача відраховано зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку.

З огляду на викладене, стаж роботи позивача на посаді судді складає 12 років і 10 днів.

Крім того, з поданої позивачем копії трудової книжки, розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, рішення Вищої Ради Юстиції № 1589/0/15-16 від 21 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2, крім стажу роботи на посаді судді, має також 16 років 1 місяць 7 днів стажу, який складається з періоду проходження строкової військової служби (з 20 жовтня 1983 року по 15 січня 1986), служби в органах внутрішніх справ (з 07 липня 1987 року по 24 листопада 1997 року), з 02 грудня 1997 року по 06 вересня 2004 року служби в органах податкової міліції, з яких роботи: на посаді слідчого відділу внутрішніх справ міста Новомосковська (з 08 жовтня 1990 року по 16 листопада 1993 року), на посаді старшого слідчого відділу внутрішніх справ міста Новомосковська (з 16 листопада 1993 року по 03 квітня 1995 року), на посаді слідчого слідчої частини слідчого управління УМВС в Дніпропетровській області (з 03 квітня 1995 року по 11 серпня 1997 року), на посаді слідчого відділу Новомосковського МВ УМВС України в Дніпропетровській області (з 11 серпня 1997 року по 24 листопада 1997 року), на посаді старшого слідчого міськрайонного відділу податкової міліції Новомосковської ОДПІ (з 02 грудня 1997 року по 15 червня 1999 року), на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу Управління податкової міліції ДПА у Дніпропетровській області (з 15 червня 1999 року по 06 вересня 2004 року).

16 вересня 2016 року позивачем до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області подано заяву про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 16 вересня 2016 року в розмірі 90% грошового утримання судді.

31 жовтня 2016 року позивач звернувся з заявою до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про роз'яснення причин нарахування довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від заробітної плати.

Листом Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду № 6074/02/15 від 11 листопада 2016 року, позивача повідомлено про призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від заробітної плати. В обґрунтування підстав призначення довічного грошового утримання в означеному розмірі, відповідачем зазначено те, що за матеріалами пенсійної справи, стаж роботи позивача на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 12 років 10 днів за періоди: з 07 вересня 2004 року по 15 серпня 2012 року, з 16 серпня 2012 року по 31 грудня 2015 року, з 01 січня 2016 року по 15 вересня 2016 року. З урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3, абзаців 1, 2, 4, 6 частини 5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), розмір щомісячного довічного грошового утримання встановлюється судді у розмірі 80% грошового утримання суддів. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. На час звернення з заявою, щомісячне довічне грошове утримання призначено та обчислено згідно норм чинного законодавства і складає з 16 вересня 2016 року - 20416,00 грн. (25520,00 грн. х 80%, де 25520,00 грн. - заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці).

Визнання протиправною відмови у нарахуванні пенсії у розмірі 90 % заробітної плати судді та зобов'язання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошовго утримання у розмірі 80 % від суддівської винагороди, виходячи лише зі стажу роботи на посадах судді без врахування строку проходження ним військової служби та строк роботи ним на посадах слідчого, є неправомірними.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), ст. 120 даного Закону передбачає, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (редакція до 28.03.2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом № 2453-VI від 07.07.2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід врахувати строк проходження позивачем військової служби та строк роботи на посадах слідчого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205,206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та у відповідності до приписів ч. 10 ст. 183-2 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.В. Головко

Суддя: В.Є. Чередниченко