Справа № 824/1632/15-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1632/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький П.Д.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

14 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними та скасування рішень.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Чернівецьким окружним адміністративним судом були прийняті ухвали : від 22 липня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання позивача про відвід суддів та від 09 грудня 2016 року про поновлення провадження по справі.

Оскільки, за приписами статті 185 КАС України вказані ухвали окремо до суду не оскаржуються, а заперечення проти них можуть бути викладені в апеляційній скарзі на постанову суду першої інстанції, тому позивачем їх було оскаржено у вищезазначеному порядку.

Вивчивши матеріали справи, аргументи апелянта, дослідивши оскаржувані рішення, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно розглянуто клопотання ОСОБА_2 та прийнято обґрунтовані та законні рішення, які відповідають матеріалам справи.

Сторони в судове засідання не зявились. Про час, день та місце розгляду повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обовязковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2, згідно свідоцтва про державну реєстрацію, зареєстрована як фізична особа-підприємець 03.07.1998 року за № 0010813 та взята на облік ДПІ у м. Чернівцях ГУ Міндоходів у Чернівецькій області, як платник податків 10.07.1998 року.

02.04.2012 року управлінням Пенсійного фонду України у м.Чернівцях винесено вимогу про сплату боргу №Ф-659, якою позивача зобовязано сплатити заборгованість з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 653,06 грн.(т.2, а.с.77).

25.12.2012 року начальником управління Пенсійного фонду України у м.Чернівцях прийнято рішення № 3279 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Вказаним рішенням за несплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до приватного підприємця ОСОБА_2 застосовано штрафну санкцію у розмірі 65,31 грн. та нараховано пеню у розмірі 179,92 грн. (т.1,а.с.56)

Не погоджуючись з винесеним рішенням ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зі скаргою, у якій просила скасувати вище вказане рішення посилаючись на те, що воно є безпідставним.

18.01.2013 року начальником управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області винесено рішення про результати розгляду скарги за № 606/09, яким скаргу залишено без задоволення, а рішення управління Пенсійного фонду України у м. Чернівцях від 25.12.2012 р. № 3279 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені ОСОБА_2за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску без змін. (т.1, а.с.57-59).

Не погоджуючись з рішенням про результати розгляду скарги від 18.01.2013 р. № 606/09, ОСОБА_2 звернулась до Пенсійного фонду України зі скаргою на рішення управління Пенсійного фонду України у м. Чернівцях від 25.12.2012 р. № 3279 та рішення управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про результати розгляду скарги від 18.01.2013 р. за № 606/09.

18.02.2013 року першим заступником Голови правління Пенсійного фонду України за результатами розгляду скарги винесено рішення № 4256/09-10 про результати розгляду скарги яким рішення управління Пенсійного фонду України у м. Чернівцях від 2512.2012 р. № 3279 та рішення управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про результати розгляду скарги від 18.01.2013 р. за № 606/09 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_2 без задоволення. (т.1,а.с.60-62).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 2464-VI) з 01.01.2011 року запроваджено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, та визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску серед інших визначені фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Частиною 11 статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 34,7% визначеної бази нарахування. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий період, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що для платників, фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Статтею 1 Закону № 2464-VI встановлено, що мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України" (на відповідний рік) встановлено розмір мінімальної заробітної плати на певний рік помісячно.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, позивач перебуває на обліку в територіальному управлінні Пенсійного фонду України як фізична особа - підприємець, що обрала спрощену систему оподаткування.

02.04.2012 року ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України подала звіт Форми № Д-5 "Про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011 рік" згідно якого позивачем в добровільному порядку самостійно визначено суму боргу за січень - лютий 2011 року - 653,02 грн. з відповідним розрахунком (т.2, а.с. 222-223).

На підставі вказаного звіту управлінням Пенсійного фонду України м. Чернівці 02.04.2012 року було винесено вимогу № Ф-659 за період із січня - лютого 2011 року, відповідно до якої позивач зобов'язана сплатити суму боргу, який добровільно нею визначений.

Як вбачається з матеріалів справи, вказану вимогу № Ф-659 від 02.04.2012 року позивач оскаржила до Шевченківського районного суду м. Чернівці, рішенням якого від 01.08.2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до УПФ України в м. Чернівці про визнання неправомірних дій УПФ України у м. Чернівці та скасування вимоги № 659 від 02.04.2012 року, відмовлено. Рішенням Вінницького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, з тих підстав, що дану справу було розглянуто неповноважним судом, а тому постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.08.2012 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішенням Вищого адміністративного суду України 25.11.2014 року у справі К/9991/73260/12 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.10.2012 року, без змін.

Відповідно до статті 254 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У статті 255 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки, заборгованість по сплаті страхових внесків за січень - лютий 2011 року в сумі 653,06грн. (згідно вимоги №Ф-659) було сплачено позивачем із запізненням, управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернівцях правомірно застосовано передбачені законодавством фінансові санкції за рішенням від 25.12.2012 року № 3279.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач в своїй апеляційній скарзі заявила клопотання про визнання її права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги для ефективного юридичного захисту. Суд вважає за необхідне, зазначити наступне.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги, визначені Законом України Про безоплатну правову допомогу від 02 червня 2011 року №3460-VI (Закон № 3460).

Порядок надання вторинної правової допомоги, врегульований ст. 18 Закону №3460, відповідно до якої звернення про надання одного з видів правових послуг подаються безпосередньо особами, які потребують правової допомоги або їх представниками до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції.

Разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правової допомоги особа або законний представник особи повинні подати документи, що підтверджують належність особи або осіб, стосовно яких звертається законний представник, до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.

Відповідно до ст. 19 Закону №3460 у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов'язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.

При цьому, якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи.

Таким чином, суд не віднесений до органів, повноваження яких врегульовані Законом, в частині визнання права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги та не відноситься до кола осіб, які можуть подавати звернення до суб'єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про визнання її права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4