Справа № 539/3206/16-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 р.Справа № 539/3206/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.12.2016р. по справі № 539/3206/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1М.) звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі по тексту відповідач, Лубенське ОУПФ України Полтавської області), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1;

- зобовязати Лубенське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 1 грудня 2015 року в звязку з підвищенням посадових окладів державних службовців на підставі довідки Фінансового управління Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області відповідно до ст.37-1 Закону України "Про державну службу" в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку та здійснити відповідні виплати.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.12.2016 року по справі № 539/3206/16-а в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.12.2016 року по справі № 539/3206/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на правовідносини, які склалися між ОСОБА_1 та відповідачем по справі, не розповсюджується дія п.5 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань пенсійного забезпечення № 213-VІІІ від 02.03.2015 року, та зазначає, що у звязку з підвищенням посадового окладу державного службовця за посадою, з якої позивачці призначено пенсію, відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії останній, керуючись ст.ст. 37, 37-1 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року та положеннями постанови Кабінету Міністрів України Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії № 865 від 31.05.2000 року, в редакції, що діяла на день призначення пенсії. У зв'язку з чим, перерахунок пенсії повинен здійснюватись виходячи з 90-відсоткового розміру пенсії від заробітної плати державного службовця.

У надісланому клопотанні просила провести розгляд справи без участі позивача.

Відповідач правом подати до суду письмові заперечення не скористався. У надісланому клопотанні просив розгляд справи провести без участі представника Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лубенському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та отримує пенсію згідно з Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ в розмірі 90% від середнього заробітку.

04.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 року в редакції, що діяла на момент призначення пенсії останній, на підставі довідки від 27.09.2016 року № 02-76/91, виданої Фінансовим управлінням Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області.

Рішенням Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 06.10.2016 року №408 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії на підставі довідки від 27.09.2016 року № 02-76/918, виданої Фінансовим управлінням Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області з посиланням на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне грошове утримання визначається, зокрема, відповідно до Закону України "Про державну службу". А також зазначено, що пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», яким передбачалися умови та порядок визначення заробітної плати для перерахунку пенсій державним службовцям виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». Іншими постановами Кабінету Міністрів України умови та порядок перерахунку пенсії державним службовцям не визначено.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того що з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент виходу позивача на пенсію), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

У відповідності до статті 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію), у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачу призначена з 12 вересня 2005 року у розмірі 90 % від заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що до 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними нормами Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 року.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року.

У зв'язку з набранням чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, яка набрала чинність з 01.05.2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016 року Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Колегія суддів зауважує, що вищезазначені норми Закону України "Про державну службу" були чинними як на момент звернення позивача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, так і на момент розгляду справи, не були визнані неконституційними.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки від 27.09.2016 року № 02-76/918, виданої Фінансовим управлінням Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області звернулась до Лубенського ОУПФ України Полтавської області 04.10.2016 року.

Рішенням Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 06.10.2016 року №408 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії на підставі довідки від 27.09.2016 року № 02-76/918, виданої Фінансовим управлінням Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області.

Виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 року, тобто після набрання чинності Закону України Про державну службу від 10.12.2015 року, Лубенським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 33 Закону України Про державну службу (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії.

Пунктом 4 вищезазначеної Постанови (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року № 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів до Постанови № 865 внесено зміни, які застосовуються з 01.12.2015 року, а саме виключено пункт 4.

В подальшому Постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року втратила чинність згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб.

При цьому, постанова Кабміну від 14 вересня 2016 року № 622 не містить норми щодо проведення перерахунку вже призначених пенсій у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати.

Отже, чинним законодавством не передбачено перерахунку пенсій, призначених на підставі Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача з 01.12.2015 року у звязку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 та ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на момент призначення пенсії ОСОБА_1.

Стосовно тверджень позивача про звуження прав останньої, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини, кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_2 проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейського суду з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 року № 20-рп/2011).

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що застосування до спірних відносин положень ст.90 Закону України Про державну службу та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 у редакції згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року, в даному випадку не є підставою для визнання рішення Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області неправомірним.

Враховуючи встановлені у справі обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення від 06.10.2016 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 діяв на підстав, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України Про державну службу від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а тому підстави для визнання протиправним даного рішення відсутні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 та зобовязання відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 1 грудня 2015 року в звязку з підвищенням посадових окладів державних службовців на підставі довідки Фінансового управління Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області відповідно до ст.37-1 Закону України "Про державну службу" в редакції, що діяла на момент призначення пенсії останній, виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку та здійснення відповідних виплат задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.12.2016 року по справі № 539/3206/16-а відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.12.2016р. по справі № 539/3206/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 17.02.2017 р.