Справа № 404/7752/16-а(2а/404/1409/16)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2017 рокусправа № 404/7752/16-а(2а/404/1409/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

на постанову Кіровського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2016 року у справі №404/7752/16-а (2а/404/1409/16) за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

01 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці: період проходження строкової служби ( з 07.07.1986 року по 25.06.1988 року - половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Карагандинського Державного Університету (з 01.09.1985 року по 06.07.1986 року, з перервою на службу у збройних силах, та далі з 09.01.1988 року по 29.06.1992 року); роботу на посаді старшого слідчого прокуратури м. Кіровограда (з 05.08.1992 року по 04.03.1996 року); зобов'язати Кіровоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період проходження строкової служби ( з 07.07.1986 року по 25.06.1988 року - половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Карагандинського Державного Університету (з 01.09.1985 року по 06.07.1986 року, з перервою на службу у збройних силах, та далі з 09.01.1988 року по 29.06.1992 року); роботу на посаді старшого слідчого прокуратури м. Кіровограда (з 05.08.1992 року по 04.03.1996 року); зобов'язати відповідача нараховувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді на який працював позивач, та був звільнений у відставку, починаючи з дня звернення до пенсійного фонду, а саме: 21.09.2016 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що крім безпосереднього стажу роботи суддею позивач має стаж, який зараховується до стажу роботи суддею для умов здійснення призначення та виплати довічного утримання судді у відставці, а саме: період проходження строкової служби ( з 07.07.1986 року по 25.06.1988 року - половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Карагандинського Державного Університету (з 01.09.1985 року по 06.07.1986 року, з перервою на службу у збройних силах, та далі з 09.01.1988 року по 29.06.1992 року); роботу на посаді старшого слідчого прокуратури м. Кіровограда (з 05.08.1992 року по 04.03.1996 року). Однак, відповідачем в порушення вимог Закону не враховано зазначений стаж для умов призначення та виплати довічного утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді. Позивач вважає, що відмовляючи йому в призначенні довічного утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати відповідач діяв не в порядку та не в спосіб визначені законодавством, вказане є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці: період проходження строкової служби ( з 07.07.1986 року по 25.06.1988 року - половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Карагандинського Державного Університету (з 01.09.1985 року по 06.07.1986 року, з перервою на службу у збройних силах, та далі з 09.01.1988 року по 29.06.1992 року); роботу на посаді старшого слідчого прокуратури м. Кіровограда (з 05.08.1992 року по 04.03.1996 року); зобов'язано Кіровоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період проходження строкової служби ( з 07.07.1986 року по 25.06.1988 року - половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Карагандинського Державного Університету (з 01.09.1985 року по 06.07.1986 року, з перервою на службу у збройних силах, та далі з 09.01.1988 року по 29.06.1992 року); роботу на посаді старшого слідчого прокуратури м. Кіровограда (з 05.08.1992 року по 04.03.1996 року); зобов'язано відповідача нараховувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді на який працював позивач, та був звільнений у відставку, починаючи з дня звернення до пенсійного фонду, а саме: 21.09.2016 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке призначене 24.09.2016 року у відповідності до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». У відповідності до ст.. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначено стаж, який може бути зарахований до стажу роботи на посаді судді. Відповідач зазначає, що ст.. 135 Закону не передбачено можливості зарахувати до стажу роботи на посаді судді період навчання на денній формі навчання на юридичному факультеті університету, період проходження військової служби, а також час роботи слідчим в органах прокуратури. Оскільки, стаж роботи позивача на посаді судді становить менше 20 років, йому, на думку пенсійного органу, було правомірно призначено до виплату довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітної плати судді працюючого на відповідній посаді.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року «Про звільнення суддів» №1515-8, позивач був звільнений з посади судді Кіровського районного суду м. Кіровограда на підставі заяви про звільнення у відставку.

Наказом Голови Кіровського районного суду м. Кіровограда 20.09.2016 року №125-ОС/д позивача звільнено з посади судді у відставку.

21 вересня 2016 року позивач звернувся до Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Кіровоградським об'єднаним управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області було призначену позивачу довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, як особі, стаж роботи якої на посаді судді становить менше 20 років.

Призначаючи позивачу довічне утримання судді у відставці відповідач не врахував до стажу роботи ОСОБА_1 стаж роботи в органах прокуратури Кіровоградської області (02 роки 09 місяців 18 днів), половину строку навчання на денній формі навчання на юридичному факультеті університету (02 роки 03 місяці 23 дні) та час строкової служби в армії (1 рік 11 місяців 18 днів).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач станом на час виходу у відставку набув права на врахування періодів роботи в органах прокуратури, половини строку навчання на юридичному факультеті, строкової служби в армії до стажу роботи на посаді судді, відтак підстави для неврахування вказаних періодів до стажу позивача, який дає право на вихід у відставку та призначення щомісячного грошового утриманні судді у відставці у відповідача були відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, Конституція України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п.9 ч.5 ст.126 Конституції України).

Отже, зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення як складової соціальних гарантій незалежності суддів.

Так, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом ст.126 Конституції України положення ч.3 ст.11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч.8 ст.14 Закону України «Про судоустрій України» (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про статус суддів». Згідно з ч.1 ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

При цьому, у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що неодноразово висловлював та враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема і суддів у відставці, що були викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

В свою чергу, на час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), ст. 120 даного Закону передбачає, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (редакція до 28.03.2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, позивача призначено суддею Кіровського районного суду м. Кіровограда в 1997 році, тобто до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», в той час діяв Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ.

Згідно ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

В матеріалах справи наявна довідка від 30.06.2016 року про розмір стажу ОСОБА_1, який дає право на вихід у відставку та призначення довічного грошового утримання судді у відставку, в якій враховано весь період роботи позивача в органах прокуратури, половина строку навчання в університеті на юридичному факультеті та період строкової служби в армії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для неврахування зазначеного стажу при визначенні розміру довічного утримання судді у відставці ОСОБА_1, та вважає, що наявними є підстави для призначення позивачу довічного утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантування фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач на час подання заяви про звільнення у відставку мав загальний стаж роботи, який надавав йому право на звільнення з посади судді у відставку, та отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% відсотків від утримання судді, згідно постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року право позивача на відставку було реалізоване, відтак у відповідності до ст.. 126 Конституції України позивач набув і право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.195, ст.197, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2016 року у справі 404/7752/16-а (2а/404/1409/16) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко