Справа № 345/3500/16-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Справа № 876/9161/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій,

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 7 жовтня 2016 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області, в якому просить визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобов'язати його здійснити перерахунок, нарахувати недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на момент проведених виплат, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є учасником бойових дій та має, відповідно, право на пільги, встановлені законодавством України. Так, згідно із вимогами ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій повинна щорічно до 05 травня виплачуватися разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. П. 20 Р.ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» була змінена ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме зазначено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Однак,рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 вказаний пункт визнано таким, що не відповідає Конституції України. Водночас, Кабінет Міністрів України у п.п. 2 п. 1 Постанови №141 від 02.03.2016 встановив, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «;Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920 грн., тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Посилаючись на ч. 4 ст. 9 КАС України позивач вважає, що він як учасник бойових дій, повинен був отримати до 5 травня 2016 року щорічну разову грошову допомогу у розмірі 5650 грн. Оскільки, Управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області позивачу виплачено 920 грн., останній звернувся до суду із адміністративним позовом.

Оскаржуваною постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.10.2016 року позовну заяву - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що ОСОБА_1 не звертався до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області із заявою щодо здійснення перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Тому вимога щодо визнання бездіяльності Управління соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області є безпідставною. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачу - ОСОБА_1 було здійснено виплату разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 за №141 «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України на 2016 рік - 920 грн. Зазначена грошова допомога не могла бути виплачена Управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області позивачу у розмірі, що перевищує суму, яка визначилась Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень та обсягів, встановлених законом про Державний бюджет України.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що станом на квітень 2016 року, тобто на час виплати позивачу допомоги, діяла як Постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 2 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій 920 гривень так і частина 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», якою встановлено, що до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, при цьому дію цієї норми зупинено не було та іншими Законами, зокрема і Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік», інший порядок її застосування, в частині розміру допомоги, визначено не було.

За таких обставин, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ч. 5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не Постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 2 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акту в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Судом також взято до уваги посилання відповідача на те, що позивач не звертався до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області із заявою щодо здійснення перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Однак, погодитись із відповідачем щодо відсутності бездіяльності суд не може, оскільки відповідачем у квітні місяці було нараховано разову грошову виплату, хоча і не в повному обсязі. Тобто, при нарахуванні разової грошової виплати відповідачем допущена саме бездіяльність - не вчинення дій, які відповідач повинен був і міг вчинити.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій та перебуває на обліку Управління соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області , що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 18.08.12015 року. Позивачу було проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2016 року у розмірі 920 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з ч.1 ст.17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п.26 згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень (пп.2 п.1 Постанови).

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Як встановлено з письмових заперечень відповідача у 2016 році позивачу виплачено 920 гривень.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції ‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у 2016 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Водночас, колегія суддів вважає не правильним застосування правової позиції судом першої інстанції, викладеної у постанові Верховного суду України від 10.02.2016 року, оскільки спірні правовідносини у цій адміністративній справі виникли у квітні 2014 року, за інших фактичних обставин, встановлених судом, тому підстав для висновку про застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах немає.

Задоволити заяву Управління соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області та повернути Управлінню соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області ( , МФО 836014, р/р 671) зі спеціального фонду Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір у розмірі 909,48 грн.(дев'ятсот дев'ять гривень 48 коп.) за подання апеляційної скарги на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.10.2016 року у справі №345/3500/16-а , що внесена згідно з платіжним дорученням від 07 листопада 2016 року № 388 на розрахунковий рахунок Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова, код отримувача за ЄДРПОУ - 38007573 ; банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області МФО - 825014 ; рахунок отримувача 1004 .

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при винесені рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області - задовольнити.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.10.2016 року у справі №345/3500/16-а - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій - відмовити.

Повернути Управлінню соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області ( , МФО 836014, р/р 671) зі спеціального фонду Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір у розмірі 909,48 грн.(дев'ятсот дев'ять гривень 48 коп.) за подання апеляційної скарги на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.10.2016 року у справі №345/3500/16-а , що внесена згідно з платіжним дорученням від 07 листопада 2016 року № 388 на розрахунковий рахунок Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова, код отримувача за ЄДРПОУ - 38007573 ; банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області МФО - 825014 ; рахунок отримувача 1004 .

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар