Справа № 813/3703/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року справа №813/3703/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю представників:

позивача Топій Т.В.,

відповідача Раделицької К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом Заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури до Меденицької селищної ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури (надалі - позивач, Прокурор) звернувся до суду з позовом до Меденицької селищної ради Львівської області (надалі - відповідач, Меденицька селищна рада), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Меденицької селищної ради Львівської області в частині незабезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу смт. Меденичі Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення, здійснення перегляду об'єкту культурної спадщини Української православної церкви Київського патріархату «Успіння Пресвятої Богородиці» 1644 року забудови, яка розташована по вул. Незалежності в смт. Меденичі;

-зобов'язати Меденицьку селищну раду Львівської області виконати у повному обсязі визначені законодавством повноваження в частині забезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу смт. Меденичі Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення земель в його межах до земель історико-культурного призначення;

-зобов'язати Меденицьку селищну раду Львівської області виконати вимоги ст.ст. 13, 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та п.п. 2.4, 5.2,5.3 Порядку обліку об'єктів культурної спадщини, затвердженого Наказом Міністерства культури України №158 від 11.03.20І 3 року щодо об'єкту культурної спадщини Української православної церкви Київського патріархату «Успіння Пресвятої Богородиці» 1644 року забудови, яка розташована по вул. Незалежності в смт, Меденичі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №878 від 26.07.2001 "Про затвердження Списку історичних населених місць України", з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, відповідно до статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" затверджено Список історичних населених місць України, в тому числі до нього включено смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської області та зобов'язано Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики разом з обласними державними адміністраціями затвердити науково-проектну документацію з визначення меж історичних ареалів населених місць, включених до зазначеного Списку. Постановою Кабінету Міністрів України №318 від 13.03.2002 "Про затвердження Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць" доручено Міністерству культури і мистецтв, Державному комітетові будівництва, архітектури та житлової політики разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування забезпечити протягом 2002-2004 років визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць; затвердити до 2005 року правила охорони та використання історичних ареалів населених місць. Меденицькою селищною радою не прийнято рішень щодо віднесення історичного ареалу смт. Меденичі, Дрогобицького району, Львівської області до земель історико-культурного призначення. Позивач вважає, що оскільки смт. Меденичі, Дрогобицького району, Львівської області віднесено до Списку історичних населених місць України, розроблення історико-архітектурного опорного плану є обов'язковим. Однак, Меденицькою селищною радою такий план на даний час не розроблено, відтак не встановлено межі історичних ареалів населеного місця, межі зон охорони пам'яток культурної спадщини, що призводить до їх неналежної охорони та використання.

За клопотаннями позивача та відповідача ухвалою від 13.02.2017 суд закрив провадження у справі, в частині позовної вимоги «Зобов'язати Меденицьку селищну раду виконати вимоги статей 13 та 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та п.п. 2.4, 5.2, 5.3 Порядку обліку об'єктів культурної спадщини, затвердженого Наказом Міністерства культури України № 158 від 11.03.2013 щодо об'єкту культурної спадщини Української православної церкви Київського патріархату «Успіння Пресвятої Богородиці» 1644 року забудови, яка розташована по вул. Незалежності в смт. Меленичі».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позов заперечила, свої заперечення обґрунтовує в поданих суду письмових поясненнях по справі. Вказала, що Меденицькою селищною радою вживаються заходи щодо виготовлення генерального плану смт. Меденичі, в тому числі історико-архітектурного опорного плану. Після отримання відповідного фінансування від Львівської обласної ради та завершення виготовлення генерального плану, селищною радою будуть прийняті відповідні рішення про віднесення земель в межах історичного ареалу до категорії земель історико-культурного призначення. З цих підстав просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та давши їм правову оцінку, суд встановив наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 878 від 26.07.2001 "Про затвердження Списку історичних населених місць України" з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, на виконання статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини", затверджено Список історичних населених місць України, в тому числі до нього включено смт. Меденичі, Дрогобицького району, Львівської області. Зобов'язано Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики разом з обласними державними адміністраціями затвердити науково-проектну документацію з визначення меж історичних ареалів населених місць, включених до зазначеного Списку.

Також Постановою Кабінету Міністрів України № 318 від 13.03.2002 "Про затвердження Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць" (далі - Порядок № 318) передбачено, що Міністерству культури і мистецтв, Державному комітетові будівництва, архітектури та житлової політики: разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування забезпечити протягом 2002-2004 років визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць; затвердити до 2005 року правила охорони та використання історичних ареалів населених місць.

Позивач посилається на те, що Меденицькою селищною радою не розроблено історико-архітектурний опорний план, не встановлено межі історичних ареалів населеного місця, межі зон охорони пам'яток культурної спадщини, що призводить до їх неналежної охорони та використання.

Згідно з п. 10, 11 Порядку № 318 історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об'єкт містобудівного проектування. Частина територій історичних ареалів, а саме території пам'яток та їх охоронних зон, території заповідників, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення.

Для кожного історичного ареалу визначаються режим використання та конкретні обмеження господарської діяльності на його території, які встановлюються правилами охорони та використання історичних ареалів населених місць. Правила охорони та використання історичних ареалів населених місць повинні враховуватися під час розроблення місцевих містобудівних програм, містобудівної документації. Розроблення містобудівної документації є першочерговим для міст, що включені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України (п. 16 Порядку).

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності, забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначає Закон України від 17.02.2011 № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI).

Згідно з статтею 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Для населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, в межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об'єкти культурної спадщини.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону № 3038-VI склад, зміст та порядок розроблення історико-архітектурного опорного плану населеного пункту визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На виконання частини четвертої статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02.06.2011 № 64, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.06.2011 за N 781/19519, затверджено Порядок розроблення історико-архітектурного опорного плану населеного пункту.

Відповідно до згаданого Порядку історико-архітектурний опорний план - це науково-проектна документація, яка розробляється у складі генеральних планів історичних населених місць.

Історико-архітектурний опорний план розробляється на замовлення виконавчих органів місцевого самоврядування суб'єктами господарювання, спеціалізованими у сфері вивчення, охорони і використання культурної спадщини, які мають у своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат (п. 2.1 Порядку).

Згідно з п. 1.4 Порядку історико-архітектурний опорний план погоджується та затверджується у складі містобудівної документації згідно із Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Частиною 10 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Відтак, з врахуванням того, що смт. Меденичі віднесено до Списку історичних населених місць України, розроблення історико-архітектурного опорного плану є обов'язком відповідача.

При вирішенні спору судом враховано, що Меденицькою селищною радою вже прийнято рішення № 68 від 12.02.2016 «Про розроблення генерального плану селища Меденичі», на виконання якого укладено договори на розроблення документації з ліцензованими проектними організаціями. На час розгляду справи ведуться роботи по розробці генерального плану.

Згідно з рішенням Меденицької селищної ради від 18.02.2016 № 69 «Про фінансування містобудівної документації» відповідач виділив кошти на розробку історико-архітектурного опорного плану селища Меденичі.

Отже, судом встановлено, що відповідачем вживаються заходи в межах компетенції щодо виготовлення генерального плану смт.Меденичі, складовою частиною якого є історико-архітектурний опорний план населеного пункту.

Крім цього, Меденицькою селищною радою вже виконано вимоги статей 13 та 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та п.п. 2.4, 5.2, 5.3 Порядку обліку об'єктів культурної спадщини, затвердженого Наказом Міністерства культури України № 158 від 11.03.2013 щодо об'єкту культурної спадщини Української православної церкви Київського патріархату «Успіння Пресвятої Богородиці» 1644 року забудови, яка розташована по вул. Незалежності в смт. Меленичі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача. Відтак, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Водночас суд зазначає, що статтею 19 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі історико-культурного призначення.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України від 08.06.2000 № 1805-III "Про охорону культурної спадщини" (надалі - Закон № 1805-III).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1805-III історичний ареал населеного місця - це частина населеного місця, що зберегла об'єкти культурної спадщини і пов'язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.

Відповідно до статті 34 Закону № 1805-III землі, на яких розташовані пам'ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Встановлення зон охорони пам'яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення.

Ця норма кореспондує із частиною першою статті 53 ЗК України, згідно із якою до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Тобто, встановлення правового режиму історичного ареалу смт. Меденичі, визначення та затвердження його меж є підставою, згідно із вказаними нормами, для переведення земель у межах історичного ареалу до категорії земель історико-культурного призначення.

За приписами статті 12 ЗК України до повноважень селищних, рад у галузі земельних відносин на території міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

При цьому розпорядження радами землями відповідних територіальних громад відбувається, зокрема, шляхом зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, не пов'язаних із їх вилученням та передачею у власність або наданням в користування.

Так, відповідно до статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень, зокрема, органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться, зокрема, органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом та погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Орган місцевого самоврядування, зокрема, у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Статтею 19 Закону України «Про землеустрій» визначено повноваження, зокрема, селищних рад у сфері землеустрою на території міст, до яких належать: організація і здійснення землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Згідно із приписами статті 2 цього Закону землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості, зокрема, меж територій історико-культурного призначення.

Відповідно до вказаних норм законодавства, саме до компетенції Меденицької селищної ради відносяться винесення меж історичного ареалу смт. Меденичі, закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення земель в його межах до земель історико-культурного призначення, про зобов'язання відповідача до вчинення яких просить позивач.

На даний час межі історичного ареалу смт.Меденичі не визначені, рішення про віднесення земель в його межах до категорії земель історико-культурного призначення відповідачем не прийнято.

Тому, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача зобов'язати Меденицьку селищну раду в повному обсязі виконати визначені законодавством повноваження щодо забезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу смт.Меденичі та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення земель в його межах до земель історико-культурного призначення.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не стягуються.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Меденицьку селищну раду виконати в повному обсязі визначені законодавством повноваження щодо забезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу смт.Меденичі Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення земель в його межах до земель історико-культурного призначення.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.