Справа № 201/1358/17
Суддя: Ходаківський М. П.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/1358/17
Провадження № 2-а/201/81/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Ходаківський М.П., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

26 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо відмови у відновленні з 01 червня 2015 року виплати пенсії за віком протиправними, зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі відновити виплату пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 червня 2015 року по 15 вересня 2016 року /дата звільнення у відставку/. Понесені судові витрати у справі відшкодувати за рахунок Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі. Також ОСОБА_1 зазначила про розгляд позову за її відсутності та згоду на розгляд справи у скороченому провадженні.

В обґрунтування доводів поданого адміністративного позову ОСОБА_1 зазначає, що з ІНФОРМАЦІЯ_1 року їй було призначено пенсію за віком довічно. На час призначення пенсії за віком вона працювала суддею Апеляційного суду Дніпропетровської області. Оскільки вона працювала на цій посаді, то з 01 квітня 2015 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі припинило виплату їй пенсії за віком на період до 31 грудня 2015 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213 - VIII, яким були внесені зміни до статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач вказує, що в подальшому виплату їй пенсії за віком було припинено з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року з посиланням на вищенаведені норми законів. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що вона 27 вересня 2016 року звернулася до Пенсійного фонду із заявою поновити та провести їй виплати пенсії до часу звільнення у відставку, однак Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі листом від 03 жовтня 2016 року відмовило в поновленні виплати пенсії за віком з посиланням на ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач стверджує, що рішення відповідача щодо припинення виплати їй пенсії є таким, що порушує її права та інтереси, оскільки статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Позивач звертає увагу на те, що станом на 01 квітня 2015 року посада судді, на якій вона працювала, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій та статус суддів» або Закону України «Про державну службу», тобто існували обставини, з якими Закон України № 213-VIII пов'язував припинення виплати пенсії. Однак пенсія відповідно до наведених законів, яка б могла слугувати підставою для припинення виплат, станом на 01 квітня 2015 року не призначалась.

На переконання позивача з 01 червня 2015 року відпали обставини, які в силу абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перешкоджали б їй отримувати пенсію за віком. Дії відповідача щодо припинення виплат пенсії за віком, на думку ОСОБА_1, є неправомірними, що підтверджується відповідною судовою практикою.

Представник відповідача надав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В якості доводів Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі вказує на необґрунтованість поданого позову, так як частина 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року на час розгляду справи є чинною і не визнана неконституційною, а тому підлягає застосуванню всіма юридичними та фізичними особами. Крім того, вказується, що позивачем було пропущено строк для звернення до адміністративного суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивачу була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», виплата якої була тимчасово призупинена з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

ОСОБА_1 27 вересня 2016 року звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про поновлення та проведення виплат пенсії за віком за період з часу припинення виплати пенсії до часу звільнення у відставку.

Листом від 03 жовтня 2016 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі повідомило позивача про відсутність підстав для виплати пенсії в період роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Згідно із п. 12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Згідно з п. 5 Розділу III «Прикінцеві положення» вказаного Закону у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 2007 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при цьому на час призначення пенсії вона працювала на посаді судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, а отже на позивача поширюється дія Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, й щодо пенсійного забезпечення, а тому відповідачем з 01 квітня 2015 року правомірно зупинено виплату позивачеві пенсії за віком.

Разом з цим, судом встановлено, що до 01 червня 2015 року не було прийнято закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». В результаті цього, позивач втратив право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01 червня 2015 року, а тому із зазначеної дати має бути відновлено виплату пенсії за віком, призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», через відсутність підстав для припинення її виплати.

Оскільки Верховною Радою України до 01 червня 2015 року не було прийнято відповідного Закону, позивачу скасовано пенсію згідно положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та у зв'язку із цим відновлюється виплата пенсії, призначена позивачу згідно положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Ураховуючи наведене, рішення відповідача про відмову у відновленні раніше призначеної пенсії позивачу за віком з 01 червня 2015 року прийняте з порушенням вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У п. 2 розділу 111 Закону № 213 вказано, що порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам встановлений цим законом поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсій.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України, що виступає основоположними принципами здійснення правосуддя в Україні. Зазначений конституційний принцип знайшов відображення в положеннях Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Відповідно до п. п. 8, 11 ч. 4 ст. 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку. Частиною шостою статті вказаної норми права закріплено той самий принцип, що і у статті 22 Конституції України та вказано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Конституційним Судом України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) 08 червня 2016 року ухвалено рішення № 4-рп/2016, відповідно до резолютивної частини якого вирішено: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини третьої ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 - VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII. Закону України «Про внесення

змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII; пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIIІ визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення; 3) Припинено конституційне провадження у справі за конституційним поданням Верховного суду України від 22 січня 2016 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) третього речення абзацу шостого частини п'ятої ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI з наступними змінами на підставі пункту 2 статті 45 Закону України «Про Конституційний Суд України» - не відповідність конституційного подання вимогам, передбаченим цим законом; 4) керуючись частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VШ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя ст. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі заміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»; абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої ст.141 Закону України «про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911- VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-УІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»; не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 74 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначено, що Конституційний Суд України може вказати на преюдиціальність свого рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акту.

Пунктом 5 рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року встановлено, що воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Відповідно до ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

З огляду на вказане вважаю, що з 01 червня 2015 року виплата пенсії позивачу за віком, призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підлягає виплаті в зв'язку із відсутністю у абзаці 2 ч. 1 ст. 47 вказаного Закону підстав для її невиплати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

За результатами розгляду справи, перевіривши матеріали справи, що надійшли до суду, суд вважає, що є достатньо підстав для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Факти, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини підтверджуються наявними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 6, 19, 21, 22, 46, 55, 58, 68 Конституції України, ст. 43 Закону України «Про статус суддів», ст. ст. 6-11, 71, 99 КАС України, суд, -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 за період з 01 червня 2015 року по 15 вересня 2016 року пенсії за віком протиправними.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 01 червня 2015 року по 15 вересня 2016 року.

Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати в розмірі 640 гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П. Ходаківський