Справа № П/811/1375/16
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2017 року справа № П/811/1375/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи
за позовомОСОБА_1
доВійськової частини - польової пошти НОМЕР_1
прозобов`язання вчинити певні дії та визнання контракту припиненим, звільнення з військової служби,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (військовослужбовець військової частини польової пошти НОМЕР_1 ) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини - польової пошти НОМЕР_1 , у якому просить суд зобов`язати Військову частину - польової пошти НОМЕР_1 припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, укладений з ОСОБА_1 з Міністерством оборони України в особі командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 04.12.2015р., звільнивши ОСОБА_1 кулеметника 1 відділення 2 взводу комендантської роти ВЧ ПП НОМЕР_1 з військової служби на підставі п."ґ" ч.8 ст.26 "Про військовий обов`язок і військову службу".

Ухвалою суду від 11 жовтня 2016 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він проходить службу у Збройних Силах України, а саме в Військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , на підставі Контракту від 04.12.2015 року. Позивач вказує, що на даний час, мати, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом другої групи та батько, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду.

В зв`язку з чим, позивач звернувся до Військової частини - польової пошти НОМЕР_1 з рапортом від 26.09.2016 року про звільнення останнього з лав Збройних сил України на підставі підпункту «ґ» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Позивачу було відмовлено в задоволенні рапорту та звільненні у зв`язку з сімейними обставинами, в зв`язку з відсутністю підстав для звільнення зі Збройних Сил України. Позивач вважає, що відмова у задоволенні рапорту являється необґрунтованою та наявні всі законні підстави для звільнення позивача на підставі підпункту «ґ» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Представником відповідача подано до суду заперечення в яких зазначає, що в умовах особливого періоду не передбачено припинення (розривання) контракту з військовослужбовцем та недоведеністю обставин, які дають підстави для звільнення позивача на підставі підпункту «ґ» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 року подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено що 04 грудня 2015 року укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України між громадянином України, ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с.6-7).

26.06.216 року позивачем подано рапорт про дострокове припинення контракту та звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п. «д» ч.8 ст. статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с.8).

Вищевказаний рапорт не був погоджений та 28.09.2016 року повернутий ОСОБА_1 за його заявою (а.с.65-68).

01.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом на ім`я командира військової частини про повторене прийняття до розгляду рапорту від 26.09.2016 року та вирішення питання по суті щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби в зв`язку із потребою у сторонньому догляді за батьками (а.с.100).

Рапортом від 02.02.2017 року позивачем до військової частини подано документи в обґрунтування рапорту від 01.12.2016 року щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме копії (а.с.95-96, 98-99, 101-102):

- посвідчення серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 ;

- довідки МСЕК серія ЛА №006357 ОСОБА_2 ;

- посвідчення серія НОМЕР_3 ОСОБА_3 ;

- довідки до акта огляду МСЕК ОСОБА_3 ;

- довідки Дружбівської міської ради про склад сім`ї ОСОБА_1 від 26.09.2016року;

- довідки Дружбівської міської лікарні щодо необхідності постійного стороннього догляду за ОСОБА_3 від 25.08.2016 року.

Листом від 07.02.2017 року Військова частина - польова пошта НОМЕР_1 відмовила ОСОБА_1 у задоволенні прохання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами в зв`язку з тим, що позивачем не надано медичних висновків медико-соціальної експертної комісії, які підтверджують необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком (а.с.123-124).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII), Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 р. № 1934-XII (далі - Закон № 1934-XII), Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (Закон №2232-XII).

Статтею 1 цього Закону визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до положень ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону №2232-XII (в редакції чинній на момент призову позивача на військову службу) призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII (Закон № 3543-XII).

Законом № 3543-XII визначено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Абзацом 4 статті 1 Закону №3543-XII встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац 5 статті 1 Закону №3543-XII).

При цьому, положеннями ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено виключні підстави для звільнення з військової служби під час її проходження.

Положеннями п. «г» ч. 2 ст. 26 Закону передбачено, що звільнення зі військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу в особливий період проводиться на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті.

Вимогами п.п. «ґ» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону встановлено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини, тобто до оголошення воєнного стану або до прийняття рішення про демобілізацію, через такі сімейні обставини:

- виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

- утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом І чи II групи;

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

- наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Разом з тим, перелік інших поважних причин, окрім сімейних обставин визначених п.п. «ґ» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону встановлюється Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України від 12.06.2013 року №413 прийнятою відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме це наступні підстави:

- утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

- укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

- хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

- необхідність постійного стороннього догляду за хворими батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

- неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

- довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

В примітці до вказаного вище переліку визначено, що члени сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу - особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні.

При цьому, відповідно до положень п. «д» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України та зазначений судом вище.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303/2014 оголошено та проведено часткову мобілізацію.

ОСОБА_1 проходить службу у Збройних Силах України, а саме в Військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , на підставі Контракту від 04.12.2015 року до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с.6-7).

Зі змісту ч.9 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як вже зазначалось раніше солдат ОСОБА_1 дотримуючись порядку звільнення з військової служби визначеного п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 звернувся з рапортом до командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами в зв`язку із потребою у постійному сторонньому догляді за батьком та надав усі необхідні докази (а.с.8).

Зокрема, з долученої до матеріалів довідки Дружбівської міської ради про склад сім`ї ОСОБА_1 від 26.09.2016 року №1055 вбачається, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_3 (а.ч.101).

З долучених до матеріалів справи копій посвідчення серія НОМЕР_2 та довідки медико-соціальній експертній комісії серія ЛА №006357 судом встановлено, що матір ОСОБА_2 є інвалідом другої групи по загальному захворюванню встановленого безтерміново (а.с.95-96).

Відповідно до долучених до матеріалів справи копій посвідчення серія НОМЕР_3 та довідки до акта огляду медико-соціальній експертній комісії від 22.05.2008 року судом встановлено, що батько - ОСОБА_3 є інвалідом першої групи за захворюванням ураження опорно-рухового апарату та потребує стороннього догляду (а.с.98-99).

Інвалідність ОСОБА_3 встановлено безтерміново.

Те, що ОСОБА_3 потребує стороннього догляду підтверджується також довідкою Дружбівської міської лікарні від 25.08.2016 року (а.с.102).

Однак, за висновком ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 вбачається, що відповідно до п.п. "ґ" п. 8, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підстав для дострокового звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 немає (а.с.123-124).

Суд критично оцінює доводи відповідача та вважає їх надуманими та необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що суперечить вимогам ст. 26 Закону України Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Так, позивачем разом з рапортами надавались всі необхідні та допустимі докази на підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за батьком - ОСОБА_3 , зокрема, довідка до акта огляду медико-соціальній експертній комісії від 22.05.2008 року (а.с.99).

Більш того, судом витребувано від управління соціального захисту населення Ямпільської РДА Сумської області докази на підтвердження доводів позивача.

Листом від 04.11.2016 року №01-25/4462 управління соціального захисту населення Ямпільської РДА Сумської області повідомило суд про те, що на обліку в управлінні перебуває ОСОБА_3 , як інвалід 1 групи, компенсаційні виплати не призначались, ямпольскім районним територіальним центром надання соціальних послуг не обслуговується. При цьому зазначено, що ОСОБА_2 є інвалідом другої групи (а.с.39).

У зв`язку з вищезазначеним, проаналізувавши дії відповідача на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства, суд приходить до висновку про їх протиправність.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як вже встановлено раніше судом, відповідач прийняв рішення викладене листом від 07.02.2017 року про відмову у задоволенні прохання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_1 .

Спірним рішенням порушенні права, свободи та інтереси позивача, а тому воно як протиправне належить до скасування, що забезпечить належний захист порушеного права та відповідає суті заявлених вимог.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як суб`єкти владних повноважень не довів суду правомірність своїх дій, а тому суд вважає, що дії та рішення відповідача суперечать вимогам ст.19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що належним та достатнім способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про відмову у задоволенні прохання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_1 від 07.02.2017 року та зобов`язання Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 кулеметника 1 відділення 2 взводу комендантської роти ВЧ ПП НОМЕР_1 з військової служби на підставі п."ґ" ч.8 ст.26 "Про військовий обов`язок і військову службу".

Таким чином, повно та всебічно дослідивши докази по справі, об`єктивно оцінивши їх, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 104, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про відмову у задоволенні прохання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_1 від 07.02.2017 року.

Зобов`язати Військову частину - польова пошта НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 кулеметника 1 відділення 2 взводу комендантської роти ВЧ ПП НОМЕР_1 з військової служби на підставі п."ґ" ч.8 ст.26 "Про військовий обов`язок і військову службу".

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Р.В. Жук