Справа № 335/13670/16-а
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

(в порядку скороченого провадження)
6 лютого 2017 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району про зобов`язання здійснити виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району (далі УПСЗН), в якому просив визнати протиправними дії відповідача під час проведення у 2016 р. виплати одноразової щорічної допомоги за ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та стягнутим з відповідача на його користь одноразову щорічну допомогу до 5 травня за 2016 рік з урахуванням раніше сплачених сум, а саме 4 730,00 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він учасником бойових дій. У жовтні 2016 р. він звернувся до відповідача із заявою про виплату йому вищезазначеної допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, на яку відповіді не отримав. Зазначає, що чинна редакція статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачає виплату такої допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Проте, йому було виплачено вказану допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 в сумі 920,00 гривень. Відтак, відповідач недоплатив йому суму допомоги за вищевказаний період на суму 4 730 грн. На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді від 10 січня 2017 р. відкрито скорочене провадження у справі.
31 січня 2017 р. до суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач із посиланням на норми діючого законодавства зазначив, що з його боку не були допущені порушення прав та законних інтересів позивача. Також вказав, що виплати вказаної допомоги здійснюється через відділення зв`язку або через установи банків пенсіонерам за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Військовослужбовцям виплата вказаної допомоги здійснюється шляхом перерахування коштів органами праці та соціального захисту населення на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби. У 2016 р. військова частина, в якій проходить службу позивач, не надала списків для виплати вказаної допомоги. Тому УПСЗН не було виплачено позивачеві ані 920 грн., а ні у розмірі, який зазначає позивач у позові. Крім того, вказує, що допомога виплачується у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 141. Просив у позові відмовити.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення від 27.05.2015 та не є отримувачем пенсії.
Згідно із заявами ОСОБА_1 , він двічі 02.09.2016 та 21.10.2016 звертався до УПСЗН із заявами про виплату йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 р. Матеріали справи не містять відповідей УПСЗН на його звернення, як і не містять доказів отримання УПСЗН зазначених позивачем заяв.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Згідно з пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
У відповідності до частини 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.
У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.
Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.
Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Пунктом 2 статті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: … учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.
При цьому, статтею 2 вказаної Постанови наголошено на необхідності забезпечення подання до 1 квітня 2016 р. органам соціального захисту населення таких переліків осіб, які мають право на одержання грошової допомоги: Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною гвардією, Національною поліцією, Державною фіскальною службою, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною спеціальною службою транспорту, Генеральною прокуратурою України, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями, підприємствами, установами, організаціями - переліку осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України.
Як встановлено зі змісту письмових заперечень відповідача, УПСЗН не нараховувалась та не виплачувалась позивачеві грошова допомога до 5 травня у 2016 році у розмірі 920 гривень через те, що позивач є військовослужбовцем, а військова частина, де позивач проходив службу, не подала відповідного переліку осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України, до УПСЗН.
Суд зазначає, що в силу вимог частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В цей же час, у позовній заяві позивач вказує, що він отримав у 2016 р. допомогу до 5 травня у розмірі 920 гривень. Проте, позивач не зазначає, хто саме (відповідач чи військова частина) здійснила йому виплату цієї допомоги. Також позивач не надає суду доказів того, що він звертався до військової частини з питання виплати йому допомоги до 5 травня.
За таких обставин, в межах даних правовідносин не можливо стверджувати про порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача та про невідповідність дій відповідача будь-яким критеріям, зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, з огляду на що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 6 лютого 2017 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя А.В. Шалагінова