Справа № 815/940/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/940/17
УХВАЛА

20 лютого 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Андрухів В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову Одеської митниці ДФС до Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коренюк Олени Володимирівни від 02.02.2017 року (ВП № 53223694) про накладення на Одеську митницю ДФС штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду.

Також до позовної заяви дадано клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору, яке обґрунтоване тим, що майновий стан Одеської митниці ДФС не дає можливості сплатити судовий збір за подання даного позову, оскільки відповідно до Тимчасового кошторису Одеської митниці ДФС на 1 квартал 2017 року та розрахунку до нього, за кодом 2800 «Інші поточні видатки», з якого здійснюються видатки на оплату судового збору за подання апеляційних скарг на судові рішення, наявні кошти у розмірі 11500 грн. (з них 11190 грн. - податок на землю, 210 грн. - плата за користування радіочастотним ресурсом, 100 грн. - плата за користування надрами, тобто на сплату судового збору залишається 0 грн.).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини у справах "Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, "Ейрі проти Ірландії" (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Тобто, вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно приписів ч.2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідно до Тимчасового кошторису Одеської митниці ДФС на 1 квартал 2017 року та розрахунку до нього, за кодом 2800 «Інші поточні видатки», з якого сплачується судовий збір, кошти спрямовані на інші видатки, оскільки з вказаного кошторису, навпаки, вбачається наявність у позивача суми 11500 грн. А в разі необхідності в майбутньому здійснити видатки на інші потреби, позивач не позбавлений права скласти відповідну довідку про внесення змін до індивідуального тимчасового кошторису, яким би були передбачені такі видатки.

Тому, виділення позивачем коштів на усі інші видатки, окрім сплати судового збору, не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Суд також вважає, що факт подачі позову суб'єктом владних повноважень, якому не виділені бюджетні кошти на сплату судового збору, не є безумовною підставою для звільнення від його сплати.

Перелік осіб, яких Держава вважала за необхідне звільнити від сплати судового збору, наведено у ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", і позивач до цього переліку не входить.

Окрім викладеного, слід звернути увагу, що у наданому позивачем тимчасовому кошторисі на 1 квартал 2017 року відсутні дата його складання та дата його затвердження, а тому суд не може розглядати цей документ як належний доказ.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні.

Частиною 3 ст.106 КАС України встановлено, зокрема, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Даний позов не відповідає ч.3 ст.106 КАС України, оскільки позивачем не сплачено судовий збір.

Згідно з п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1600 гривень.

З позовної заяви вбачається, що оскаржуваною постановою державного виконавця від 02.02.2017 року (ВП № 53223694) на Одеську митницю ДФС покладено штраф у розмірі 5100 грн.

Таким чином, за звернення до суду з даним позовом, позивачу необхідно сплатити судовий збір за заявлені ним майнові вимоги у розмірі 1600 грн.

Згідно з ч.3 ст.106 КАС України, до позовної заяви додаються її копії та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, крім випадків подання адміністративного позову суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч.4 ст.181 КАС України, про подання позовної заяви суд повідомляє відповідача за допомогою кур'єра, телефону, факсу, електронної пошти чи іншого технічного засобу зв'язку не пізніше наступного дня після відкриття провадження у справі. Протягом одного дня з дня одержання такого повідомлення відповідач зобов'язаний отримати в суді копію позовної заяви та доданих до неї документів.

Тому, оскільки Одеська митниця ДФС звернулася до суду з даним позовом як сторона виконавчого провадження, а не як суб'єкт владних повноважень, позивач повинен був додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб., проте всупереч вимог ч.3 ст.106 КАС України відповідних копій не надав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.106 КАС України, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

У позовній заяві зазначено, що копія оскаржуваної постанови Одеською митницею ДФС отримана 10.01.2017 року, проте доказів отримання постанови відповідача саме у цю дату позивачем суду не надано (конверт з поштовим відправленням).

Як вказує позивач, на час надходження копії постанови державного виконавця до митниці, в.о. начальника Одеської митниці ДФС Василенко О.Л. перебував на лікарняному, у зв'язку з чим відповідний наказ ним не міг бути підписаний, проте до позовної заяви не додано доказів того, що в.о. начальника Одеської митниці ДФС Василенко О.Л. у період отримання митницею оскаржуваної постанови перебував на лікарняному.

Згідно з п.4 ч.1 ст.106 КАС України, у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Частиною 3 ст.181 КАС України встановлено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Суд зазначає, що у позовній заяві некоректно зазначено найменування відповідача, а саме: Головне територіальне управління юстиції в Одеській області в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, хоча позовні вимоги стосуються лише Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, яке власне і є органом державної виконавчої служби, хоча і не є самостійною юридичною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 108 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

У зв'язку з чим позивачу необхідно надати суду оригінал платіжного документу на підтвердження сплати судового збору, надати виправлену позовну заяву та докази, якими обґрунтовані позовні вимоги, разом з їх копіями відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 108, ст.165 КАС України, суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Одеської митниці ДФС про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Адміністративний позов Одеської митниці ДФС до Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність сплатити судовий збір у розмірі 1600 грн. (Одержувач УК у м. Одесі/Київський район, р/р 4005, МФО 828011, Банк ГУДКСУ в Одеській області, Код класифікації доходів 22030001, призначення платежу судовий збір), у 5-денний строк з дня отримання копії даної ухвали та роз'яснити, що в іншому випадку позов буде повернутий позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В.Андрухів