Справа № 265/7084/16-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Адамова Т.С.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року справа №265/7084/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегії суддів у складі: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13 січня 2017 року у справі № 265/7084/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання неправомірними дій та зобов'язання поновити виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2016 року ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулась до з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя (надалі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягала у невиплаті, починаючи з березня 2016 року пенсії, визнання протиправним та скасування рішення про призупинення (припинення) виплати пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії негайно після проголошення судового рішення (а.с. 2-7).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2016 року, позовні вимоги за період з березня 2016 року по 20 травня 2016 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду (а.с. 33).

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 січня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя відновити ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року виплату пенсії за віком.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України допущено негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межа суми за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 46-52).

Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що у березні 2016 року при верифікації даних, наданих тимчасово переміщеними особами при призначенні пенсії було сформовано перелік осіб, дані яких виникають сумнів. Відповідно до постанови КМУ № 167 від 14.03.2016 року «Про внесення змін до деяких постанов КМУ», призначення та продовження виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення та видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509. Апелянт також зазначив, що виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним вище особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (а.с. 55-58).

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчять рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_2 з 28 травня 1987 року по 26 листопада 2014 року перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька та отримувала пенсію за віком.

Згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради від 27.11.2014 № , позивач, що постійно проживала в Калінінському районі Донецької області, перемістилась до м. Маріуполя (а.с. 12).

З листопада 2014 року позивач перебуває на обліку у відповідача, як отримувач пенсії за віком.

З березня 2016 року відповідачем припинено виплату пенсії позивачу, що не заперечується відповідачем та не є у справі спірним.

05 жовтня 2016 року позивач звернулась до відповідача із письмовим запитом в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просила надати інформацію про причини припинення виплати пенсійних виплат і дату з якої такі було призупинено (а.с. 11).

Відповідач, листом № 25/П-20 від 21.10.2016 року повідомив позивача, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509. Відповідач також повідомив, що виплату пенсії позивача буде продовжено після надходження рішення комісії з питань призначення (відновлення) виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, тобто після прийняття рішення комісії та надання акту обстеження відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 23.06.2016 року (а.с. 10).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач має право на отримання пенсії за віком, як внутрішньо переміщена особа, яка проживає на території Лівобережного району міста Маріуполя та припинення вказаних виплат, починаючи з березня 2016 року є незаконними, а припинення відповідачем пенсійних виплат позивачу у зв'язку з начебто виникненням сумнівів щодо постійного проживання позивача за наведеною у довідці тимчасово переміщеної особи адресою, а також на необхідність проведення відповідної перевірки, як того вимагає Постанова № 365 від 08 червня 2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» є звуженням прав громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, тим паче, що виплата пенсії позивачу зупинена без винесення певного рішення відповідачем, тобто вчинені дії, які порушують право позивача на соціальний захист.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів зазначає, що такої підстави, як те, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, статтею 49 Закону № 1058 не передбачно.

Крім того, слід зазначити, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення.

Відповідач не заперечує факт взяття позивача на облік та виплату останній пенсії за віком з листопада 2014 року по лютий 2016 року.

Однак, колегія суддів зазначає, що рішення Управлінням щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 не приймалося, що не заперечується відповідачем.

На переконання судової колегії, зазначена обставина свідчить про те, що, в даному випадку, відповідач діяв всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Серед іншого, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669 - VIII (із змінами і доповненнями), період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" від 07 листопада 2014 року № 595.

Вказаною постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Абзацом пункту 2 Тимчасового порядку встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на територiї яких органи державної влади тимчасово не здiйснюють свої повноваження (далi - тимчасово неконтрольована територiя), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсiйного фонду України та бюджетів інших фондiв загальнообов'язкового державного соцiального страхування здiйснюються лише пiсля повернення згаданої території пiд контроль органiв державної влади.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року по справі № 826/18826/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 8 Тимчасового порядку, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як зазначалось вище, позивач зареєстрований у встановленому законом порядку, як особа, що перемістилася з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 27.11.2014 року № 3 (а.с. 12).

В апеляційній скарзі апелянт посилається, серед іншого, на п. 4 Постанови КМУ № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яким встановлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, а у Управління виникли сумніви щодо постійного проживання позивача за наведеною у довідці про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 27.11.2014 № адресою.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Так, ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Колегія суддів зазначає, що постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі не є законами, а тому вони не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Крім того, слід зазначити, що Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки вони суперечать чинному законодавству та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13 січня 2017 року у справі № 265/7084/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді А.А. Блохін

І.Д. Компанієць