Справа № 826/9194/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9194/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Літвіної Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державного казначейства України в Київській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державного казначейства України в Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит позивача від 29 січня 2015 року №64 у строк, встановлений статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) визнати протиправною бездіяльності, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит від 29 січня 2015 року №64; 3) зобов'язати відповідача у відповідь на адвокатський запит позивача від 29 січня 2015 року №64 надати інформацію про розпорядження бюджетними коштами, розпорядником яких є ГУ Міндоходів у Київській області (Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області) за період з 01 листопада 2014 року по дату надання відповіді, зокрема, про умови отримання цих коштів (призначення платежів), прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримували ці кошти, а також інформацію про щоденний залишок коштів на рахунках ГУ Міндоходів у Київській області (Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року даний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державного казначейства України в Київській області, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит ОСОБА_3 від 29 січня 2015 року №64 у строк, встановлений статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державного казначейства України в Київській області, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит ОСОБА_3 від 29 січня 2015 року №64.

Зобов'язано Головне управління Державного казначейства України в Київській області у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_3 від 29 січня 2015 року №64 надати інформацію про розпорядження бюджетними коштами, розпорядником яких є Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області, за період з 01 листопада 2014 року по дату надання відповіді, якою володіє Головне управління Державного казначейства України в Київській області на підставі наданих йому чинним законодавством повноважень та договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування Головного управління Міндоходів у Київській області, та запит на отримання якої містився у адвокатському запиті від 29 січня 2015 року №64.

Присуджено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 219,24 грн. (двісті дев'ятнадцять гривень двадцять чотири копійки).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 здійснює адвокатську діяльність, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 19 квітня 2013 року №5412, видане на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 19 квітня 2013 року №5.

На підставі договору про надання правової допомоги від 23 червня 2014 року №24 та ордера від 16 липня 2014 року серії КВ №047979 позивач представляє інтереси ОСОБА_4, здійснює захист клієнта та надає інші види правової допомоги ОСОБА_4

29 січня 2015 року позивач звернувся з адвокатським запитом №64 до відповідача, в якому просив, надати інформацію про розпорядження бюджетними коштами, розпорядником яких є Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області за період з 01 листопада 2014 року по дату надання відповіді, зокрема, про умови отримання цих коштів (призначення платежів), прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримували ці кошти, а також інформацію про щоденний залишок коштів на рахунках Головного управління ДФС у Київській області.

До запиту від 29 січня 2015 року №64 позивачем відповідно до законодавства додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію витягу з договору про надання правової допомоги від 23 червня 2014 року №23 та копію ордера від 16 липня 2014 року серії КВ №047979.

Запит від 29 січня 2015 року отримано відповідачем 02 лютого 2015 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Листом від 09 лютого 2015 року №15-04/41-820 відповідач надав позивачеві відповідь, в якому зазначив, що не є розпорядником коштів, інформацію про які запитує позивач та не може надати запитувану інформацію, у зв'язку з гарантуванням таємниці інформації за рахунками і пропонує звернутися з подібним запитом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, яке є розпорядником запитуваної інформації.

Однак, не погоджуючись із зазначеними діями відповідача та вважаючи, що ним допущено протиправну бездіяльність при розгляді його запиту, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: 1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); 2) представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об'єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; 3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Згідно абзаців першого та другого ч.1 статті 24 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Згідно з ч.1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що до публічної інформації віднесено всю інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Згідно з п.1 ч.1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до ч.1 статті 19 цього Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно з ч.1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань, довгострокових зобов'язань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету.

Статтею 22 Бюджетного кодексу України визначено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції вірно визначено, що розпорядником бюджетних коштів, інформація про які запитувалася адвокатським запитом від 29 січня 2015 року №64, є Головне управління ДФС у Київській області (Головне управління Міндоходів у Київській області).

Разом з тим, відповідно до пункту 3 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2012 року №1280 (далі по тексту - Положення), основним завданням Головного управління Казначейства є реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 4 Положення Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів; здійснює відкриття та закриття рахунків поточного бюджетного періоду, а також відкриття рахунків наступного бюджетного періоду; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду; веде базу даних про мережу розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, складає та веде єдиний реєстр розпорядників та одержувачів бюджетних коштів; здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов'язань розпорядників та одержувачів бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на Державну казначейську службу України Президентом України.

Тобто, відповідач також є розпорядником запитуваної інформації.

Згідно пункту 2.1 договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 05 січня 2015 року №15-27/140 орган казначейства має право подавати відповідним територіальним органам Державної фіскальної служби повідомлення про проведення операції відкриття/закриття рахунка (рахунків) Клієнта; перераховувати платежі, зараховані на бюджетні рахунки для зарахування до спеціального фонду бюджету власних надходжень бюджетних установ, на відповідний спеціальний реєстраційний рахунок (рахунки) Клієнта та/або у порядку та терміни, передбачені додатковим договором до цього Договору, на рахунки вищих та підвідомчих установ і організацій Клієнта; отримувати від Клієнта підтвердження залишків коштів на рахунку (рахунках) станом на 01 січня поточного року. У разі неотримання підтвердження протягом місяця залишок коштів уважається підтвердженим; здійснювати безспірне списання коштів бюджету з рахунків Клієнта у порядку, встановленому законодавством; здійснювати платежі Клієнтів з урахуванням законодавства.

Тобто, відповідач є особою, яка володіє інформацію, яка не може бути відповідно до законодавства інформацією з обмеженим доступом, і запит про надання якої було направлено позивачу, що також вірно зазначено судом в оскаржуваній постанові. Жодних обґрунтованих заперечень з цього приводу апелянтом не надано.

Таким чином, оскаржувана відмова відповідача надати інформацію на адвокатський запит від 29 січня 2015 року №64 є необґрунтованою та суперечить вимогам чинного законодавства.

При цьому, слід наголосити, що договір про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 05 січня 2015 року №15-27/140, на норму якого про конфіденційність посилається відповідач, підписано між відповідачем і Головним управлінням ДФС у Київській області 05 січня 2015 року, проте у адвокатському запиті від 29 січня 2015 року №64 запитано інформацію з 01 листопада 2014 року, тобто до моменту набрання чинності норми про конфіденційність. Тобто, за період з 01 листопада 2014 року по 05 січня 2015 року інформація має бути надана. Будь-яких інших договорів, укладених на інший період часу, які б гарантували конфіденційність запитуваної інформації відповідачем також не було надані ані в суді першої інстанції, ані апеляційному суду.

При цьому, в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що суд для повного дослідження та встановлення обставин справи мав запропонувати відповідачу надати належний доказ у разі його наявності.

Стосовно викладеного апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до ч.2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, якщо відповідач мав будь-які докази на підтвердження правомірності надання відповіді, він повинен був надати їх суду, чого зроблено апелянтом не було.

Щодо строків надання відповіді на адвокатський запит суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Згідно матеріалів справи, відповідач отримав адвокатський запит позивача 02 лютого 2015 року. Листом від 09 лютого 2015 року відповідач надав відповідь на вищезазначений адвокатський запит. Згідно поштового штемпеля на конверті, в якому позивачеві направлялась відповідь на адвокатський запит, відповідь від 09 лютого 2015 року направлена лише 11 лютого 2015 року, а 09 лютого 2015 року - це дата вказана на листі відповідача.

Тобто, відповідач порушив норми чинного законодавства стосовно строків надання відповіді на адвокатські запити та на запити про надання публічної інформації.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що адвокатом неналежно оформлено адвокатський запит, а тому відповідь надавалася в загальному порядку судом до уваги не береться, оскільки в самому листі немає жодних зауважень стосовно цього, а також не зазначено, що відповідь надано згідно іншого закону, ніж Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Щодо того, що позивачем під час подання адвокатського запиту неправильно оформлено ордер слід зазначити таке.

Згідно витягу з договору про надання правової допомоги від 23 червня 2014 року №23, позивач представляє інтереси ОСОБА_4

В ордері від 16 липня 2014 серії КВ №047979 зазначено назва органу, у якому надає правову допомогу адвокат ОСОБА_3,- «Головне управління Міндоходів у Київській області».

Судом встановлено, що ОСОБА_3 здійснював представництво інтересів клієнта у судових спорах з Головним управлінням Міндоходів у Київській області та в подальшому представляв інтереси клієнта у взаємовідносинах з Головним управлінням Міндоходів у Київській області.

Відповідно до підпункту 12.4 Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36, ордер містить наступні реквізити, зокрема, назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, в ордері зазначається назва органу, саме в якому надається правова допомога. Чинним законодавством не передбачено обов'язку адвоката зазначати в ордері назву організації до якої направляється адвокатський запит, якщо його направлено в межах представництва інтересів клієнта у взаємовідносинах з іншими фізичними та/або юридичними особам.

Відтак, суд вірно дійшов висновку, що зазначення в ордері від 16 липня 2014 серії КВ №047979 Головного управління Міндоходів у Київській області в якості органу, в якому здійснюється представництво інтересів клієнта, не є порушенням вимог чинного законодавства, оскільки отримання інформації на адвокатський запит стосувалося саме представництва інтересів клієнта у взаємовідносинах з Головним управлінням Міндоходів у Київській області.

Крім того, такий формальний підхід до засвідчення повноважень адвоката не має бути перешкодою для захисту прав клієнта, тим більше, що в договорі про надання правової допомоги від 23 червня 2014 року зазначено, що адвокат здійснює захист, представництво та інші види правової допомоги клієнту без будь-яких обмежень.

Отже, враховуючи викладене, твердження позивача щодо незаконних дій Головного управління Державного казначейства України в Київській області стосовно ненадання на запит інформації, правомірні.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну Головного управління Державного казначейства України в Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Літвіна Н. М.

Мєзєнцев Є.І.