Справа № 826/27829/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Приходько К.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Сміленко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної фінансової інспекції України про стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Державної фінансової інспекції України (далі по тексту - відповідач), в якому просила суд визнати незаконним та скасувати наказ від 18.12.2014 №1180-о; поновити її на посаді директора Департаменту інспектування органів державної влади та місцевого самоврядування Державної фінансової інспекції України; стягнути на користь ОСОБА_2 заробітну плату за період з 28.11.2014 по 18.12.2014 в сумі 3882,9 грн. та заборгованість по листку непрацездатності від 24.11.2014 серії АГЗ №777103 за ненарахований робочий день 27.11.2014 в сумі 585,3 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.02.2016 позов залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2016 скасовано вказану вище ухвалу в частині стягнення невиплаченої та не нарахованої за період з 28.11.2014 по 18.12.2014 та відповідно до листка непрацездатності за 27.11.2014 заробітної плати. В іншій частині ухвалу від 23.02.2016 залишено без змін.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального та процесуального права, неповно встановив обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працювала на посаді директора Департаменту інспектування органів державної влади та місцевого самоврядування Державної фінансової інспекції України.

В період з 07.11.2014 по 27.11.2014 ОСОБА_2 перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЗ № 777103.

Наказом Державної фінансової інспекції України від 18.12.2014 позивача звільнено з посади.

Посилаючись на ту обставину, що відповідачем не проведено оплату за один день перебування її на лікарняному - 27.11.2014, а також не виплачено заробітну плату за період роботи, починаючи з 28.11.2014 по 18.12.2014, ОСОБА_2 звернулася даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У частині третій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що у структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Перевіряючи посилання позивача на непроведення роботодавцем оплати перебування її в стані тимчасової непрацездатності за один день - 27.11.2014, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до листка непрацездатності серії АГЗ №777103 ОСОБА_2 була тимчасово непрацездатна з 07.11.2014 по 27.11.2014 включно (стати до роботи 28.11.2014).

Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності станом на час існування спірних правовідносин було визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року N 2240-III (далі по тексту - Закон N 2240-III).

Згідно з частиною першою статті 35 Закону № 2240-III допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання одного зі страхових випадків, передбачених цією статтею, зокрема - тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно до вимог частини другої цієї статті зазначена допомога виплачується Фондом застрахованим особам, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено у пунктах 2 та 3 Порядку оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2001 р. N 439, що був чинним на час існування спірних правовідносин, оплати оплата днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі провадиться за основним місцем роботи у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати за робочі дні (години) згідно з графіком роботи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності. Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності.

Згідно з п. 6 цього Порядку обчислення розміру заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності провадиться у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З розрахунку оплати лікарняного листа серії АГЗ №777103 ОСОБА_2 (а.с. 34, том 1) вбачається, що оплата перших п'яти днів перебування ОСОБА_2 на лікарняному з 07.11.2014 по 11.11.2014 (3 робочі дні) у розмірі 1755, 90 грн. включено до платіжної відомості за січень 2015 року та, як вбачається з розрахункового листа за січень 2015 року (а.с. 36, том 1), виплачено у січні 2015 року.

З розрахунку оплати лікарняного листа ГЗ №777103 ОСОБА_2 (а.с. 34, том 1) вбачається, що оплата перебування на лікарняному за період з 12.11.2014 по 27.11.2014 за рахунок фонду соціального страхування на випадок безробіття нарахована у розмірі 6 438,30 грн. з розрахунку 585,30 за день за 11 робочих днів включена до платіжної відомості за січень 2015 року та проведена в січні 2015 року.

Як вбачається з протоколу № 1 засідання комісії із соціального страхування Держфінінспекції України від 12.01.2015 (а.с. 176, на звороті, том 2) до періоду з 12.11.2014 по 27.11.2014 входить 12 робочих днів, проте оплату проведено за 11 днів у зв'язку з тим, що з 27.11.2014 згідно з висновком МСЕК ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК (а.с. 227, том І).

Такий порядок оплати відповідає вимогам ч. 2 ст. 35 Закону № 2240-III, яка передбачає, що зазначена допомога виплачується Фондом застрахованим особам, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

У поясненнях на заперечення позивача відповідач зазначає, що в січні 2015 року за один робочий день 27.11.2014 року ОСОБА_2 було донараховано заробітну плату у розмірі 269,31 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що листок непрацездатності від 24.11.2014 серії АГЗ №777103 позивачу оплачено в порядку та у спосіб, що передбачені законодавством.

Таким чином, підстави для задоволення вказаних вимог адміністративного позову в цій частині відсутні.

Стосовно вимог позивача про стягнення заробітної плати за період з 28.11.2014 по 18.12.2014 в сумі 3882,9 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Так, у додаткових поясненнях відповідач зазначає, що роботодавцем у січні 2015 року було виплачено ОСОБА_2 заробітну плату за один робочий день 27.11.2014.

Звільнено з посади ОСОБА_2 було 18.12.2014. Трудову книжку позивач отримала 22.12.2014, що підтверджується розпискою про одержання (а.с. 81, том 2).

Судом встановлено, що відповідно до наказу Держфінінспекції від 07.11.2014 № 294-в ОСОБА_2 надано відпустку без збереження заробітної плати на 55 календарних днів з 07.11.2014 по 31.12.2014.

Наказом Держфінінспекції від 11.12.2014 № 323-в цей наказ було скасовано.

З наведеного вбачається, що в період з 28.11.2014 по 11.12.2014 позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

18.12.2014 ОСОБА_2 було звільнено.

З табеля обліку робочого часу за грудень 2014 року (а.с. 200, том 2) вбачається, що позивач в грудні 2014 жодного дня не відпрацювала, проте за останній робочий день 18.12.2014 (день звільнення) ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату у розмірі 269,31 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Оскільки, як встановлено вище, позивач у період з 28.11.2014 по 18.12.2014 не працювала, підстави для виплати їй заробітної плати за вказаний період відсутні, у зв'язку з чим вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на необхідність задоволення судом апеляційної інстанції вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати колегія суддів відхиляє, оскільки такі вимоги не заявлялися ОСОБА_2 в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги наведені висновки не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 167, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 20.02.2017

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Беспалов О.О.