Справа № 806/2755/16
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року Житомир справа № 806/2755/16

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Романченка Є.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо повторної відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 гектара, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту, на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області; зобов'язати відповідача видати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 гектара, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту, на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області. В обґрунтування своїх позовних вимог указував, що повторна відмова відповідача не містить жодної із підстав, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, а також винесена без урахування обставин, установлених судовим рішенням у справі № 806/1140/16. На переконання позивача, відповідач зобов'язаний був надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а вже у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки мали б бути встановлені обмеження у її використанні, якщо такі є. ОСОБА_1 вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області незаконно друге відмовило йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тому такі дії необхідно визнати протиправними та зобов'язати відповідача, з метою відновлення його порушеного права, видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

До суду позивач не прибув, про час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження, за відсутності позивача. Також у цих заявах позивач повідомив, що позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача з'явився до суду, позов не визнав і просив відмовити у його задоволенні, з мотивів наведених у письмових запереченнях на адміністративний позов. Подав заяву про розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, на підставі наявних у ній доказів.

В силу приписів ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав.

Установлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року в справі № 806/1140/16, яка ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року залишена без змін, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо несвоєчасного надання відповіді ОСОБА_1 та відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 гектари на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області, викладеної у листі № С-1328/0-322/6-16 від 28.01.2016 року. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.11.2015 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 гектари на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

Матеріалами справи підтверджено, що в жовтні 2016 року відповідач листом від 12.10.2016 № 31-6-0.6-10478/2-16 повідомив ОСОБА_1 про те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області в межах наданих повноважень повторно розглянуто його заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району та запропоновано визначитися з іншою земельною ділянкою та повторно звернутися з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Зі змісту листа від 12.10.2016 видно, що єдиною підставою для відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність слугувало те, що відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України "Про охорону земель", використання вказаної у клопотанні позивача земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є неможливим, оскільки земельна ділянка розташована на схилах крутизною понад 5 градусів.

З'ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд ураховує наступне.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності наведені у статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Земельний кодекс України), зокрема частиною першою цієї статті визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Абзацом першим частини сьомої вказаної статті Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що виключною підставою для відмови у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки являється невідповідність місця розташування земельної ділянки законам та іншим нормативним актам.

У свою чергу, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області відмова у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, викладена у листі від 12.10.2016, аргументована тим, що вказана ОСОБА_1 земельна ділянка розташована на схилах крутизною понад 5 градусів.

Про невідповідність місця розташування земельної ділянки законам та іншим нормативним актам у листі від 12.10.2016 не йдеться.

При цьому суд констатує, що судовим рішенням у справі № 806/1140/16, яке набрало законної сили, встановлено, що приписи частини 3 статті 47 Закону України "Про охорону земель", якими забороняється розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, залісення та здійснення ґрунтозахисних заходів), а також визначено, що на схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежується розміщення просапних культур, чорного пару тощо, закріплюють певні обмеження в користуванні землею, а не свідчать про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам закону.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством.

Отже, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 гектара, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту, на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області, діяло не у межах і не у спосіб, визначений Земельним кодексом України.

Щодо зобов'язання відповідача видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, то суд зазначає наступне.

Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Завданням адміністративного судочинства, згідно зі ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 2 частини 4 статті 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У відповідності до пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Водночас суд відмічає, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року в справі № 816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отож, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на зазначене, а також ураховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності дій відповідача та, з метою повного захисту прав позивача, суд зобов'язує Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектара, на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області, за межами населеного пункту, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства.

На думку суду, в даному випадку втручання зумовлено досягненням правомірної цілі, оскільки зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 гектари не відновить порушених прав позивача та в подальшому, у разі невиконання відповідачем судового рішення, спричинить чергове звернення до суду.

Подібного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 12 січня 2017 р. (справа № К/800/21531/16).

Беручи до уваги все наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити в повному обсязі.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 1102,40 грн необхідно відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Керуючись статтями 86, 94, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо повторної відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність, оформленої листом від 12.10.2016 № 31-6-0.6-10478/2-16.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектара, на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області, за межами населеного пункту, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_1 1102,40 грн сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко