Справа № 214/226/17
Суддя: Євтушенко О. І.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/226/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 лютого 2017 року суддя Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Євтушенко О.І., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій та рішень суб'єкта владних повноважень протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення несплаченої суми пенсії, -

ВСТАНОВИВ :

12 січня 2017 року до суду надійшов вказаний позов, в якому ОСОБА_2 просить визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення з 01 квітня 2015 року виплати йому пенсії в раніше призначеному розмірі відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити йому виплату пенсії та виплатити недоплачену суму пенсії з 01 червня 2015 року по теперішній час. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що з 26.08.2011 року він є пенсіонером і перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зв'язку з призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 62% відповідних сум грошового забезпечення. Наказом начальника ДПА Дніпропетровської області від 23.08.2011 року №383-о він звільнений зі служби в податковій міліції з 25.08.2011 року. 22.09.2011 року він прийнятий на посаду заступника начальника відділення Орджонікідзевської ОДПІ у Апостолівському районі Дніпропетровської області та на даний час продовжує працювати на посаді заступника начальника-начальника Криворізького відділення Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області. З 01 квітня 2015 року йому, як працюючому пенсіонеру, призупинено виплату пенсій. Будь-яких повідомлень та рішень про припинення виплати пенсії він не отримував. 18.11.2016 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про роз'яснення підстав припинення виплати йому пенсії і поновлення її виплати з 01.04.2015 року. Відповідно до змісту листа від 07.12.2016 року №М1679-16, відповідачем відмовлено йому у виплаті пенсії за вищевказаний період з посиланням на Закону України №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, яким внесено зміни до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме, що у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Також, у листі відповідача зазначено, що Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» продовжено дію Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII, передбачено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Підстав для поновлення виплати йому пенсії, на думку відповідача, не має. Вважає, що такі дії відповідача є неправомірними і такими, що порушують його право на пенсійне забезпечення визначене Конституцією України, яке не може бути обмежене, а отже вимушений звернутися до суду з зазначеними вище позовними вимогами.

Крім того вважає, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до вищезазначених законів.Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а також до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, а тому з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються згідно вищезазначених законів. Таким чином, з 01.06.2015 року посада, на якій він працюю, давала йому право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», а тому з цієї дати йому повинна бути відновлена виплата пенсії за вислугою років, призначена відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки відсутні підстави для її невиплати. Також просить стягнути з Державного бюджету України на його користь витрати по сплаті судового збору.

03 лютого 2017 року відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просить відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, однак працює на посаді заступника начальника-начальника Криворізького відділення Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у зв'язку з чим, враховуючи зміни внесені Законом України №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року позивач не мав права на отримання пенсії призначеної відповідно до Закону України №2262-ХІІ. Отже, з 01.04.2015 року, у зв'язку з набранням чинності Законом №213-VІІІ від 02.03.2015 року, позивачу правомірно призупинено виплату призначеної пенсії. Також вважає, що посилання позивача на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року є неправомірним та безпідставним, як і посилання на відсутність зворотньої дії нормативних актів у часі, оскільки відповідно до вимог Закону позивачу призупинено виплату пенсії, а не позбавлено права на таку пенсію. Норми законодавства, щодо питання припинення виплати пенсії позивачу, як працюючому пенсіонеру на посаді та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу», на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а отже правові підстави для поновлення виплати, призначеної раніше пенсії, відповідно до вимог Закону - відсутні. За таких обставин відповідач вважає, що його дії щодо призупинення виплати пенсії позивачу є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не надано доказів наявності об'єктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права в шестимісячний строк, враховуючи припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2015 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та заперечення відповідача, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Наявними по справі доказами встановлено, що також не заперечувалось відповідачем, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 26.08.2011 року отримує пенсію призначену відповідно до Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01.04.2015 року виплату вказаної призначеної пенсії позивачу припинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIIІ.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.12.2016 року №М1679-16 в поновленні виплати пенсії ОСОБА_2 на його відповідне звернення від 18.11.2016 року відмовлено з посиланням на те, що відповідно доЗакону України №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року внесені зміни до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме, що у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Також, у листі відповідача зазначено, що Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» продовжено дію Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII, передбачено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Суд критично ставиться до посилань представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки судом встановлено, що фактично про порушення своїх прав позивач дізнався з відповіді управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.12.2016 року на подане ним 18.11.2016 року звернення стосовно поновлення виплати пенсії, в той час як до суду він звернувся 19.12.2016 року (т.1, а.с. 23), тобто в межах визначеного ч.2 ст.99 КАС України строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Конституційний Суд України, розглядаючи питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, служби державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України, розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників податкової міліції, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Аналогічну позицію Конституційний Суд України висловив у рішенні №7-рп

2016 від 20.12.2016 року, зазначивши, що Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов'язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов'язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України).

Конституційний Суд України зазначав, щонеобхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційний Суд України вважає, що норми-принципи частини п'ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв'язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Встановлено, що на момент призначення ОСОБА_2 пенсії 26.09.2011 року за вислугу років відповідно до вимог ст. ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції на момент призначення пенсій), пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

02.03.2015 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213 -VIII від 02.03.2015 року, який набрав чинності з 01.04.2015 року. Вказаним Законом внесено зміни до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме, що у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Тобто, станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно давала йому право на отримання пенсії за вислугу років у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв'язку з чим відповідачем з 01 квітня 2015 року було припинено виплату пенсії позивачу на підставі обставин зазначених вище.

Разом з тим, пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Оскільки вказаний у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» зазначеного Закону №213-VІІІ закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратила чинність норма викладена в ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року щодо пенсійного забезпечення, а саме не виплати раніше призначених пенсій.

За даних обставин, суд приходить до висновку, що правові підстави для припинення позивачеві виплат призначеної йому пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відпали, а тому з 01.06.2015 року пенсія повинна виплачуватись позивачеві відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В свою чергу, відповідно до рішення Конституційного Суду України №7-рп

2016 від 20.12.2016 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме перше речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, наведені відповідачем заперечення по суті даного позову суд вважає немотивованими, не обґрунтованими жодними доказами, а відмову у поновленні виплати пенсії розцінює як неправомірне припинення ним виплати позивачеві пенсії виключно на підставі суб'єктивного тлумачення норм законодавства України, що регулює виниклі між сторонами правовідносини, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

З огляду на викладене, суд вважає, що виплата пенсії, призначеної ОСОБА_2 відповідно до Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції на момент призначення позивачу пенсій 26.09.2011 рок. підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати, тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом визнання неправомірними дій відповідача відносно відмови у виплаті позивачеві пенсії з 01.04.2015 року із зобов'язанням відновити виплату вказаної пенсії, призначеної ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 01.06.2015 року.

Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, в силу ст.94 КАС України з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (т.1, а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9-11, 71, 86, 94, 159-163, 186, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій та рішень суб'єкта владних повноважень протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення несплаченої суми пенсії - задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо припинення з 01 квітня 2015 року виплати ОСОБА_2 пенсії в раніше призначеному розмірі, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - протиправними.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області відновити виплату ОСОБА_2 пенсії в раніше визначеному розмірі, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 01.06.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту отримання її копії через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.186 КАС України.

Суддя: О.І. Євтушенко