Справа № 807/583/16
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2016 рокум. Ужгород№ 807/583/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Симканич Ю.В.,

за участю сторін:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_5 до Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 Державної прикордонної служби України про скасування рішення в частині,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 (далі позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУДМС України в Закарпатській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача ОСОБА_6 Державної прикордонної служби України, про визнання незаконним та скасування п.3 рішення ГУДМС України в Закарпатській області №26 від 06.04.2016 року про примусове повернення з України громадянина США ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині заборони вїзду на територію України строком на три роки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.04.2016 року відносно позивача був складений адмінпротокол про допущене правопорушення щодо несвоєчасного виїзду з України, так як термін перебування позивача в Україні закінчився. Одночасно відносно позивача відповідачем було винесено рішення про його примусове повернення з України та заборону вїзду в Україну протягом трьох років. Жодних правових підстав для ухвалення оскаржуваного пункту рішення, на думку позивача, не має. Позивач за скоєне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, сплатив штраф в повному обсязі та добровільно покинув територію України.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили суд такий задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з мотивів наведених у поданих раніше письмових запереченнях проти такого. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Так, у своїх письмових запереченнях проти позову, відповідач зазначив, що 05.04.2016 року у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері у м. Ужгороді, по вул. Грибоєдова виявлений громадянин США ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. За порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановленого факту перебування іноземця на території України понад встановленого терміну 05.04.2016 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП. Відповідач наголошує, що позивача не вперше було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, однак в матеріалах справи міститься клопотання від представника ОСОБА_6 Держприкордонслужби України, в якому просить розглянути адміністративну справу без його участі (а.с.52).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 3 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень (крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо правового статусу іноземців, які перебувають в Україні, порядку їх вїзду в Україну та виїзду з України, регулюються правовими нормами Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року N 3773-VI (надалі - Закон N 3773-VI), що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено, що 05.04.2016 року уповноваженими працівниками ГУДМС України в Закарпатській області в ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері у м. Ужгороді було встановлено, що позивач продовжує перебувати на території України після закінчення терміну 05.04.2016 року.

За допущене правопорушення, передбачене ч.1ст.203 КУпАП, відносно позивача був складений відповідний протокол та останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 850,00 грн., які позивачем сплачено в добровільному порядку.

Одночасно рішенням ГУДМС України в Закарпатській області №26 від 06.04.2016 року ухвалено про примусове повернення позивача за межі України, зобовязано його покинути територію України в термін до 15.04.2016 року і заборонено вїзд на територію України на три роки.

Матеріали справи свідчать, що позивач з 05.04.2016 року перебував на території України за відсутності законних підстав чим допустив порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.26 Закону N 3773-VI такі дії позивача слугують підставою для прийняття рішення про його примусове повернення з України. За приписами п.2.1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_6 Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 N 353/271/150 прийняття такого рішення входить до повноважень відповідача.

Отже, відповідач при винесенні рішення в частині примусового повернення громадянина США ОСОБА_4 ОСОБА_5 з України діяв в межах наданих повноважень, на підставі вимог чинного законодавства, неупереджено та із урахуванням всіх обставин, що мали місце для його прийняття.

Вказаним рішенням громадянину США ОСОБА_4 ОСОБА_5 одночасно заборонений вїзд на Україну на три роки. Жодних обґрунтувань такого рішення відповідача в самому рішенні не наведено.

Суд переконаний, що така позиція відповідача не узгоджується із вимогами чинного законодавства з огляду на таке.

Безспірно за приписами ч.2 ст.26 Закону N 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого вїзду в Україну строком на три роки.

ОСОБА_3 з тим, підстави для заборони вїзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені правовими нормами ст.13 Закону N 3773-VI і є вичерпними.

Тобто, вїзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про вїзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобовязання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи повязані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого вїзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити вїзд через контрольні пункти вїзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт вїзду - виїзду.

Жодних із вказаних підстав в оскаржуваному рішенні не наведено.

Більш того, відповідно до ч.3 ст.13 Закону N 3773-VI рішення про заборону вїзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Як зазначено в п.7 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону вїзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 N 1235, рішення про заборону вїзду в Україну особі підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується:

- в апараті ДМС - Головою, першим заступником або заступником;

- у головних управліннях, управліннях ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - начальником відповідного ГУДМС, УДМС, його першим заступником або заступником.

Всупереч зазначеним вимогам оскаржуване рішення в частині заборони позивачу вїзду на територію України прийнято головним спеціалістом відділу імміграційної роботи, тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС України в Закарпатській.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача в частині заборони позивачу у вїзді на тереторію України на три роки не відповідає вимогам ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийнято відповідачем поза межами повноважень, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, надавши оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 86, 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити.

П. 3 рішення Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області № 26 від 06.04.2016 року про примусове повернення з України громадянина США ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині заборони вїзду на територію України строком на три роки визнати протиправним та скасувати.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 КАС України десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяОСОБА_7