Справа № 658/3206/16-а
Суддя: Подіновська Г. В.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 658/3206/16-а
(провадження № 2-а/658/3/17 )
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді Подіновської Г.В.,

за участю: секретаря Левицької Н.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Каховка Херсонської області адміністративну справу за позовом депутата Каховської міської ради ОСОБА_1 до міського голови міста Каховка Дяченка Андрія Андрійовича про визнання протиправною дії міського голови,

в с т а н о в и в :

12.10.2016 року депутат Херсонської обласної ради ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 10.08.2016 року міський голова м. Каховка Дяченко А.А. вчинив дії щодо видачі розпорядження №151-р «Про склад комісії по багатоквартирним будинкам», яким створив та затвердив склад комісії по списанню з балансу багатоквартирних будинків, а також надав балансоутримувачу КП «Каховська керуюча компанія» право затвердити акт про списання будинку, після чого, як зазначено у розпорядженні, передача будинку вважається закінченою.

07.10.2016 року міський голова Дяченко А.А. видав розпорядження від 07.10.2016 року №187-р «Про скасування розпорядження міського голови від 10.08.2016 року №151-р», чим фактично визнав, що видав протиправне розпорядження №151-р

Вважаючи, що дії міського голови вчинені з перевищенням повноважень та свідчать про ігнорування відповідачем системи права, яка існує в Україні, з чим позивач як громадянин, а також депутат обласної ради не може погодитись, просив суд визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень міського голови Дяченка А.А. щодо видачі розпорядження від 10.08.2016 року №151-р «Про склад комісії по багатоквартирним будинкам».

У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позову наполягали з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що відповідач діяв у межах своїх повноважень, крім того, як суб'єкт правотворчості на відповідній території, використав своє право на скасування власного розпорядження та скасував розпорядження від 10.08.2016 року №151-р, видавши розпорядження від 07.10.2016 року №187-р «Про скасування розпорядження міського голови від 10.08.2016 року». Також зазначив, що до моменту скасування розпорядження №151-р шкода інтересам громади, держави і суспільства в цілому спричинена не була. Просив у задоволенні позову відмовити та провадження у справі закрити.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 128 КАС України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».

У нормах статей 42, 59 вказаного Закону закріплено право міського голови на видання розпоряджень.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України «У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)» від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є депутатом Херсонської обласної ради VIІ скликання.

Відповідач Дяченко А.А. є міським головою м. Каховка - суб'єктом владних повноважень.

У судовому засіданні з'ясовано, що розпорядженням міського голови м. Каховка Дяченка А.А. від 10.06.2016 № 151-р «Про склад комісії по багатоквартирним будинкам» створено комісію по списанню з балансу багатоквартирних будинків, а також визначено її склад та повноваження (а.с. 6,7).

Із змісту вказаного розпорядження вбачається, що воно суперечило положенням постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №301 «Про затвердження Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків» в частині утворення комісії для списання багатоквартирного будинку, затвердження її складу та визначення повноважень комісії, а також вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» стосовно прийняття рішень щодо відчуження комунального майна.

Розпорядженням міського голови від 07.10.2016 року №187-р «Про скасування розпорядження міського голови від 10.08.2016 року №151-р» вищевказане розпорядження скасоване (а.с. 20).

Звернення до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів закріплено у Конституції України (частина друга статті 55), статті 6 КАС України.

Відповідно до положень цих норм, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина друга статті 55 Конституції).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

При цьому, завданням адміністративного судочинства згідно із частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Аналіз вищезгаданих норм права дає підстави вважати, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам.

Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні судами касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, в постановах від 1 грудня 2015 року, від 15 грудня 2015 року (справи №21-2247а15, № 21-5361а15 відповідно) вказував, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до міського голови м. Каховка Дяченка А.А про визнання протиправними дій щодо видачі розпорядження від 10.08.2016 року №151-р, яке на день звернення позивача до суду було скасоване.

Приписами ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У свою чергу, у відповідності до ст.72 КАС України, підставами для звільнення від доказування певних обставин є лише встановлення цих обставин судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили; визнання судом цих обставин загальновідомими; визнання цих обставин сторонами, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З огляду на наведене, суд, не спростовуючи наявності у відповідача як суб'єкта владних повноважень обов'язку доведення правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, вказує на те, що й позивач не звільнений від доказування обставин, які покладено ним в основу позовних вимог.

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів того, що на момент звернення до суду оскаржуваними діями відповідача щодо видачі розпорядження від 10.08.2016 року №151-р «Про склад комісії по багатоквартирним будинкам» були порушені належні позивачеві права, свободи або інтереси, а судом таких порушень не встановлено.

За таких обставин, вимоги адміністративного позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.19, 124 Конституції України, ст.ст. 2, 7-12, 69-72, 158- 163,167,254 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги депутата Каховської міської ради ОСОБА_1 до міського голови міста Каховка Дяченка Андрія Андрійовича про визнання протиправною дії міського голови - залишити без задоволення у повному обсязі.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Г. В. Подіновська