Справа № 320/259/17-а
Суддя: Купавська Н. М.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 16.02.2017
Справа № 320/259/17-а
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Купавської Н.М., розглянувши у скороченому провадженні в м.Мелітополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною відмову відповідача щодо призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати відповідача призначити та виплатити відповідну одноразову допомогу.
Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження відповідно до ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.
Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких він вказує, що оскільки позивач при зверненні із заявою щодо нарахування йому грошової допомоги не вказав відповідно до якого Порядку, затвердженого постановою КМ України, це слід зробити, то заяву було розглянуто в межах чинного на час звернення законодавства, тобто Порядок, затверджений постановою КМ України від 25.12.2013 року №975. Та оскільки позивачу було встановлено інвалідність до 01.01.2014 року, тобто до набрання чинності ст.16 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ними було прийнято рішення про відмову у виплаті такої допомоги.
Представник третьої особи надав свої заперечення, з тексту яких вбачається, що право на виплату допомоги у позивача виникло в 2011 році і тому необхідно застосовувати норми закону, які діяли на той час. А отже, з урахуванням змін до ЗУ «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день звільнення позивача з військової служби (18.09.1989) не існувало правової норми, яка б давала право на отримання разової грошової допомоги та на час одержання поранення позивач не проходив військову службу у Збройних Силах України та не був військовослужбовцем в розумінні змісту ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому, в позові слід відмовити.
Суд за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.
З наданих позивачем письмових доказів вбачається, що у період з 18.08.1972 по 18.09.1989 він проходив військову службу у Збройних силах СРСР, про що внесені відповідні відомості в його трудову книжку та військовий квиток /а.с.12, 13/.
З наданої довідки військового комісара Мелітопольсько-Веселівського ОРВК позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в В/Ч п.п. НОМЕР_1 на території Афганістану в період з 03.07.1984 по 12.10.1985, де в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії /а.с.14/.
Центральною військово-лікарською комісією було встановлено, що поранення, контузія та захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, про що зазначено у витязі із протоколу №1051 від 01.11.2010 /а.с.15, 16/.
Позивачу у 2011 році МСЕК первинно визначено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок поранення під час виконання обов`язків військової служби /а.с.17/.
Позивачу у 2013 році МСЕК повторно визначено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок поранення під час виконання обов`язків військової служби /а.с.18/.
Позивач звернувся до уповноваженого органу Міністерства оборони ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ІІІ групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, де велись бойові дії /а.с.19/.
Однак, Міністром оборони України затверджено протокол комісії від 08.07.2016 №53 про відмову у призначені одноразової грошової допомоги позивачу /а.с.20,21/.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232).
Відповідно до ст.41 Закону № 2232 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом №2011. Зокрема, розділом 2 цього Закону встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Частиною 2 ст.16 Закону № 2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Відповідно до п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (далі - Порядок № 499) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Зокрема, пунктом 2 Порядку передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби виплачується одноразова грошова допомога інвалідам ІІІ групи у розмірі 48 місячного грошового забезпечення.
Тобто, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа №21-135а15.
Враховуючи, що інвалідність позивача настала в результаті поранення і захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, то на момент його звернення з відповідною заявою до відповідача ОСОБА_1 мав право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до ч.2 ст.16 Закону № 2011.
При цьому, як вбачається із документів, наявних в матеріалах справи, ІІІ група інвалідності позивачу встановлена саме на підставі захворювань, що пов`язані із пораненням, отриманим позивачем під час бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан. Отже, судом встановлено, що позивач жодних інших поранень, окрім отриманих ним під час проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан з 03.07.1984 по 12.10.1985 не отримував, службу в інших місцях не проходив, що підтверджується копією військового квитка. Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду не надано.
При цьому, суд не приймає до уваги посилання третьої особи на те, що ОСОБА_1 не був військовослужбовцем Збройних Сил України (а був військовослужбовцем Радянської Армії) і на нього не розповсюджуються положення ст.16 Закону № 2011, оскільки абз.9 п.1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії колишнього СРСР. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
З аналізу вищевказаної норми вбачається, що для призначення військовослужбовцям пенсії до вислуги років останніх зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії. Вказана обставина, у свою чергу, свідчить про те, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці Радянської Армії прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.
За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у зв`язку із встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, він має право на одноразову грошову допомогу згідно з положеннями ч.2 ст.16 Закону № 2011, а відтак, позовні вимоги про визнання протиправним відмови відповідача у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги як особі звільненої з військової служби, інвалідність якої настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 71, 161, 162, 183-2 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Запорізький обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним відмову Міністерства оборони України в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.п.2 п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008, № 499, в редакції від 22 жовтня 2009 року.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: