Справа № 802/1532/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1532/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

16 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

секретар судового засідання: Ременяк С.Я.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача (апелянта): Охрімовського Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.09.2016 №134961-13.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

06 лютого 2017 року на адресу суду надійшли пояснення (вх. 2095/17) від представника відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є власником транспортного засобу марки "Toyota Land Cruiser 200", державний номерний знак НОМЕР_1, з об'ємом двигуна 4461 куб. см., 2013 року випуску.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 здійснено первинну реєстрацію вказаного легкового автомобіля 27 серпня 2013 року.

Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 134961-13 від 08.09.16, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 25000 грн.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулася до суду з вимогою про його скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час судового розгляду даної справи не надано доказів того, що зазначений вище автомобіль, що належить позивачу - ОСОБА_4 має середньоринкову вартість понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року або на час винесення оскаржуваного рішення, у зв'язку із чим зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2012 № 71-VІІІ, який набрав чинності з 1 січня 2015 року до ПК внесені зміни, зокрема статтю 267 викладено в новій редакції "Транспортний податок", тобто фактично запроваджено цей податок.

Згідно з підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 цієї статті платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1, у свою чергу, встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до пункту 267.4 зазначеної статті ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті, а до пункту 267.5 - базовий податковий (звітний) період як елемент транспортного податку дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 267.6.1, абзацами першим та другим підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 цього Кодексу платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Підпунктом 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно, зокрема визначити суму грошових зобов'язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, в тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Статтею 4 ПК встановлено основні засади податкового законодавства України. Згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 цієї статті податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності. Цей принцип законодавцем закріплено в двох аспектах: перший - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки; другий - податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Транспортний податок, як зазначено вище, запроваджено з 1 січня 2015 року, тобто з початку нового бюджетного року, що дає підстави для правової оцінки запровадження транспортного податку як такого, що не порушує принцип стабільності. Крім того, при співвідношенні норми-принципу, якою є норма пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК, та норм ст. 267 ПК, які є конкретними нормами (регулюють відносини з приводу транспортного податку), слід виходити з того, що норма-принцип є загальною нормою, тоді як конкретна норма - спеціальна норма, яка і підлягає застосуванню для юридичної оцінки обставин у справі.

Встановлюючи перелік місцевих податків і зборів та визначаючи повноваження місцевих рад щодо їх запровадження, ст. 10 ПК розрізняє місцеві податки (збори) на обов'язкові і необов'язкові для встановлення. В залежності від цього визначається правовий режим місцевого податку (збору), який теж різний.

Так, п. 10.2 цієї статті закріплено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Імперативу цієї норми відповідає норма пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК, якою цей імператив підсилюється. Згідно з останньою у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (в редакції Закону України від 24.12.2014р. № 71-VІІІ).

Поряд з нормою пп. 12.3.5 діє норма пп. 12.3.4 ст. 12 ПК, якою передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При вирішенні питання про співвідношення цих норм в правовому регулюванні місцевих податків, які є обов'язковими згідно з ПК, норма підпункту 12.3.5 є спеціальною. У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2016 року, незалежно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

Рішенням Вінницької міської ради від 29.01.2016 № 90 "Про внесення змін до рішення міської ради від 23.01.2015 № 1984 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" затверджено в новій редакції Порядок справляння податку відповідно до ПК України, Закону №909-VIII.

При цьому, судова колегія погоджується з позицією апелянта, що у 2016 році не встановлювався новий податок (транспортний податок діяв і в 2015 році) та не змінювалась його ставка (25000,00 грн), а лише змінювались вимоги до об'єкта оподаткування транспортним податком.

Таким чином, Вінницька міська рада запровадила механізм справляння та порядок сплати транспортного податку в м. Вінниці, як це передбачено нормами ПК України.

Разом з цим, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, то така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Положенями п. 267.6.10 ст. 267 ПК України передбачено, що фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об'єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об'єкт оподаткування, перехід права власності на об'єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відповідно до наданих апеляційному суду пояснень представника відповідача - Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (далі - Методика).

Згідно з вказаною Методикою середньоринкова вартість "Toyota Land Cruiser 200", з об'ємом двигуна 4461 куб. см., дизель, 2013 року випуску становить 1069500 грн, тобто понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів звертає увагу, що за приписами п. 2 Методики розрахунок вартості автомобіля, що є об'єктом опадаткування, визначається з врахуванням марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що згідно з розрахунку на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України середньоринкова вартість транспортного засобу марки автомобіль TOYOTA Land Cruiser 200, ДНЗ АВ 8448 ВХ, 2013 року випуску є меншою ніж 750 розмірів мінімальних заробітних плат є помилковим, оскільки у наданому представником позивача розрахунку не зазначені такі показники, як тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач, у зв'язку із чим даний розрахунок не відповідає вимогам п. 2 Методики.

Також апеляційний суд критично ставиться до позиції суду першої інстанції щодо оцінки як належного доказу, який підтверджує реальний пробіг зазначеного вище автомобіля, акту виконаних робіт ПМ-К-В6165 від 26.09.2016 (а. с. 9), оскільки даний акт не містить у собі відомостей щодо пробігу автомобіля саме на початок звітного періоду.

Крім того, норми п. 267.6.10 ст. 267 ПК України закріплюють право фізичних осіб надати податковому органу документи, що впливають на визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля, проте позивач не скористалась вказаним правом та не надавала таких документів відповідачу, чого не заперечував і сам представник позивача.

Зважаючи на вищевикладене, відповідачем в своїй апеляційній скарзі та наявними в матеріалах справи доказами в повній мірі доведено, що вартість автомобіля ОСОБА_4 на початок звітного періоду становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, а відтак транспортний засід, належний позивачу, є об'єктом оподаткування у звітному 2016 році.

З врахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи в ході апеляційного розгляду, судова колегія прийшла до переконання, що податкове повідомлення-рішення від 08.09.2016 №134961-13 про сплату транспортного податку з фізичної особи - позивача у справі, у сумі 25 000 грн висенено правомірно та обгрунтовано, оскільки відповідач діяв на підставах, у спосіб та в межах наданих йому повноважень, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення у справі та допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволені адміністративного позову ОСОБА_4 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 лютого 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.