Справа № 182/595/16-а
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/595/16-а
Провадження № 2-а/0182/105/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.02.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Головко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до Нікопольського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, посилаючись на наступне.

В період часу з 1967 року по 1975 рік, з 1981 року по 1986 рік він працював на Нікопольському заводі феросплавів, який в подальшому був реорганізований у ПАТ „НЗФ". За час роботи він неодноразово був нагороджений за винаходи та раціоналізаторські пропозиції. За отриманий економічний ефект при використанні його винаходів № 358797 и № 453359 він отримав авторську винагороду. В січні 1975 року він отримав нагороду в розмірі 494 руб., в травні 1975 року - 1 088 руб., в січні 1976 року - 1 621 руб., в серпні 1976 року - 2 751, 90 руб. Цей факт підтверджується авторськими свідоцтвами із записами про розмір виплат, що посвідчені печатками та підписами посадових осіб Нікопольського заводу феросплавів. Також вказані виплати підтверджуються довідкою про заробіток для обчислення пенсії, виданою ВАТ „НЗФ" № 5979 від 10.08.2006 року. Вказані винаходи використовуються на підприємстві ПАТ „НЗФ", відповідно до „Положення про винаходи, відкриття та раціоналізаторські пропозиції", затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 584 від 23.08.1973 року. З 1987 року він є пенсіонером і перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду України у м.Нікополі та Нікопольському районі. Однак вважає, що при нарахуванні йому пенсії відповідач не врахував дохід, отриманий ним за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, що підтверджується довідкою ВАТ „НЗФ" № 5979 від 10.08.2006 року, внаслідок чого розмір його пенсії значно занижений. На його вимогу здійснити перерахунок, відповідач направив йому лист від 13.02.2006 року № 1043/09, в якому зазначив, що не може врахувати довідку про винагороду та рацпропозиції, оскільки авторські свідоцтва та трудова книжка не можуть служити документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії. Таким чином, відповідач порушив вимоги п.17 Постанови правління пенсійного фонду України „Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 року № 22-1, де зазначено, що довідка про заробітну плату (дохід) видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нарахування та виплату заробітної плати. Адже авторські свідоцтва і трудова книжка і є „іншими документами". Вважає, що відмова пенсійного фонду є незаконною та необгрунтованою. Так, відповідно до Закону України „Про оплату праці", витрати на оплату праці складаються з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.102 „Положення про відкриття винаходів та раціоналізаторські пропозиції" № 584 від 21.08.1973 року, виплати за винаходи та рацпропозиції здійснюються з фонду основної заробітної плати. Відповідно до ст.113, 126 цього Положення, винагорода за використання в народному господарстві СРСР винаходів, що створює економію, виплачується автору (співавторам) протягом 5 років з початку використання винаходу на підприємстві, в організації, установі, яке першим використовувало цей винахід, незалежно від терміну, минулого з моменту видачі авторського свідоцтва, в розмірі 2 відсотків суми економії, отриманої в кожному календарному році використання винаходів в СРСР. На суму винагороди стягується податок. Відповідно до Порядку визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії, у разі втрати документів про її нарахування та виплату, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2006 року № 919, відсутність на підприємстві, в установі, організації або в їх правонаступника документів про нарахування та виплату заробітної плати (доходу), а також час та причини, що призвели до втрати таких документів, підтверджується довідкою роботодавця, правонаступника органу вищого рівня, Національного банку України щодо ліквідованих банків або відповідної архівної установи. Таким чином, відповідач зобов'язаний був нарахувати йому пенсію із врахуванням довідки, виданою ВАТ „НЗФ" № 5979 від 10.08.2006 року. Крім того, відповідач порушив вимоги Постанови Кабінету міністрів України № 1151 від 24.07.2003 року „Про порядок визначення заробітку для обчислення пенсії та нарахування надбавки до пенсії" та ст.40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", приймаючи в розрахунок помісячну заробітну плату. Так, відповідно до Постанови КМУ України № 1151 від 24.07.2003 року „Про порядок визначення заробітку для обчислення пенсії та нарахування надбавки до пенсії", якщо для обчислення розміру пенсії подано дані про заробіток за період до 1 січня 1992 року, при визначенні коефіцієнта заробітку (доходу) величина середньої заробітної плати за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою відповідного року (кварталу). Відповідно до ст.40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року, при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою (доходом) в Україні, з якої сплачено страхові внески, відповідного року (кварталу). Таким чином, він вважає, що розрахунок пенсії йому здійснено неправильно і обмежено його право на пенсійне забезпечення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також старості та в інших випадках, передбачених законом. Про порушення свого права на пенсійне забезпечення він дізнався в 2005 році. 28.02.2006 року він звернувся до суду з адміністративним позовом, після усунення недоліків він звернувся із позовною заявою в порядку цивільного провадження, але 19.01.2010 року провадження в справі було закрито через те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тому, в січні 2010 року він звернувся до суду з позовом до Управління ПФУ в м.Нікополі та просив визнати відмову Управління ПФУ про перерахунок пенсії протиправним та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, відповідно до діючого законодавства, починаючи з 01 січня 2004 року, та стягнення моральної шкоди. Постановою Нікопольського міськрайонного суду від 29.03.2010 року його позов був задоволений часткового, поновлено строк звернення до суду, визнано відмову управління ПФУ в м.Нікополі про перерахунок пенсії протиправною, зобов'язано управління ПФУ перерахувати йому пенсію з 01.01.2004 року і стягнуто з відповідача моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. та витрати на правове забезпечення в розмірі 1 000,00 грн., в іншій частині позову - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.07.2010 року постанова суду першої інстанції скасована і справа направлена на новий судовий розгляд. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 03.06.2014 року його позов був залишений без розгляду у зв'язку з його неявкою до суду. Однак, він не міг прибути до суду та підтримати свій позов у зв'язку з тим, що є людиною похилого віку, інвалідом другої групи, після перенесеного інсульту має слабке здоров'я, а його представник ОСОБА_4 був призваний до лав Збройних Сил України у зв'язку із мобілізацією. З червня 2014 року стан його здоров'я погіршився через пережиті інсульти та операції на очах, внаслідок чого він був позбавлений можливості вільно рухатись і не виходив за межі своєї квартири. Через поганий стан здоров'я він не міг звернутися до суду за захистом своїх прав. Вважає, що причина пропуску строку для звернення до суду є поважною. За таких обставин звернувся до суду і просить визнати причину пропущення строку поважною та поновити строк звернення до суду з відповідним позовом. А також визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м.Нікополі щодо нарахування йому пенсії всупереч законодавчим актам України та зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м.Нікополі та Нікопольському районі здійснити йому перерахунок пенсії з 01.01.2004 року із врахуванням суми винагород за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, що підтверджується довідкою про заробіток для обчислення пенсії, виданою ВАТ „НЗФ" № 5979 від 10.08.2006 року, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 1151 від 24.07.2003 року „Про порядок визначення заробітку для обчислення пенсії та нарахування надбавки до пенсії".

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити. Суду пояснив, що відповідач неправильно розуміє і трактує законодавство України, через що ПФУ неправомірно не прийняло довідку про його заробітну плату, де його дохід вказано в рублях, вимагаючи надати їм для перерахунку довідку в гривні. А він не має змоги це зробити, бо підприємство не надає йому такої довідки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримала в повному обсязі і суду пояснила, що її довіритель тривалий час працював на феросплавному заводі на керівних посадах. Крім того, є раціоналізатором і має багаточисленні грамоти за винаходи та раціоналізаторські пропозиції. За свої винаходи її довіритель, крім грамот, ще отримував і грошові премії та авторські свідоцтва. 10.08.2006 року на феросплавному заводі її довірителю була видана довідка для обчислення пенсії із зазначенням виплат за винаходи та раціоналізаторство. Однак, ПФУ не прийняв даної довідки. Вважають дану відмову працівників ПФУ незаконною та безпідставною, оскільки, відповідно до Закону України „Про оплату праці", витрати на оплату праці складаються з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат. З усіх цих виплат феросплавним заводом сплачувались і відрахування у вигляді податків та виплат в Пенсійний фонд України. Крім того, вважають, що відповідач неправильно застосовує коефіцієнт для обчислення розміру пенсії. Її довіритель має відповідну освіту та знання і сам обчислив собі пенсію, яку повинен був отримувати. Він впевнений, що якби ПФУ правильно нараховувало пенсію з врахуванням коефіцієнта, то його пенсія була б вдвічі більша за ту, яку він реально зараз отримує. Крім тих підстав, на які вони посилались в позові, підставою для визнання причини пропущення строку поважною є також й лист ПФУ, який підтверджує звернення його довірителя до ПФУ 20.01.2005 року з приводу перерахунку його пенсії. Тому вважають, що строк звернення до суду пропущено не було.

Представник Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог категорично заперечувала, згідно наданих нею до суду заперечень, в яких посилається на те, що, згідно ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З цими ж самими вимогами позивач звертався до суду з позовом до УПФУ в м.Нікополі в 2010 році, а саме: справа № 2а-1172/10. Дана справа була залишена без розгляду в зв"язку з повторною неявкою в судове засідання позивача. ОСОБА_1 оскаржував ухвалу Нікопольського міськрайонного суду про залишення його позовної заяви без розгляду до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, але колегія суддів не визнала поважними причини неявки до суду та залишила ухвалу Нікопольського міськрайонного суду без змін. Отже, вимоги позивача про здійснення перерахунку з 01.01.2004 року є незаконними та такими, що не відповідають чинному законодавству, тому що строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи складає шість місяців. Враховуючи вищевикладене, позивач може звернутися з проханням про перерахунок пенсії за останні шість місяців, але ніякого звернення до Нікопольського об"єднаного УПФУ Дніпропетровської області з будь-якого питання від ОСОБА_1 за останні шість місяців не надходило. Також зазначають з приводу перерахунку пенсії, з урахуванням суми винагороди за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, згідно довідки про заробіток ВАТ „НЗФ" № 5979 від 10.08.2006 року наступне. Відповідно до ст.40 ЗУ „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв. Тобто з 01.01.2016 року призначення та перерахунок пенсії, згідно коефіцієнта заробітної плати, проводиться тільки згідно індивідуальних даних з реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відтак, Нікопольське об'єднане управління ПФУ Дніпропетровської області діяло у спосіб та у порядок, визначений чинним законодавством, не порушуючи при цьому права позивача, а отже позовні вимоги є необгрунтованими. Зважаючи на вищезазначене, просить відмовити ОСОБА_1 в задоволені адміністративного позову в повному обсязі.

Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Україна є демократичною, соціальною та правовою державою; права та свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; в Україні визнається і діє принцип верховенства права; громадяни мають право на соціальний захист.

Складовою конституційного права на соціальний захист є право на пенсійне забезпечення. Чинне законодавство, як загальне так і спеціальне, відносить до складу заробітної плати також „інші виплати". При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно - правовими актами, матеріальна допомога, оплата праці за роботи, пов"язані з винахідництвом та раціоналізаторством, та індексація належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок особам, які отримували такі надбавки.

Більш того, згідно зі ст.1 Конвенції Міжнародної організації праці „Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін „заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь - яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення законодавства, Конституційний Суд України в своєму рішенні 8-рп/2013 від 15.10.2013 року, виходив з того, що поняття „заробітна плата" та „оплата праці", які використано в законах, що регулюють трудові відносини, є рівнозначними.

Матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально побутових питань, індексація заробітної плати - не є виключенням та підпадають під зобов'язання щодо оплати праці

Відповідно до Закону України „Про оплату праці", витрати на оплату праці складаються з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Статтею 2 Закону України „Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Крім того, статтею 66 Закону України „Про пенсійне забезпечення" врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.66 Закону України „Про пенсійне забезпечення", до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на

які, відповідно до Закону України „Про збір на обов"язкове державне пенсійне страхування", нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких, згідно з цим Законом, були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які, відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувались внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Правова позиція Верховного суду України вказує на те, що при спірних питаннях перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин ст.41 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст.66 Закону України „Про пенсійне забезпечення". Така правова позиція щодо застосування норм законодавства викладена в рішеннях Верховного суду України № 21-97а13 від 28.05.2013 року та № 21-430а11 від 20.02.2012 року.

За нормами ч.2 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно -правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Частиною 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", визначено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Як зазначено в п.1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці.

До фонду оплати праці включається нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних виплат.

В розділі 3 Інструкції зі статистики заробітної плати зазначено виплати, що не належать до фонду оплати праці, безпосередньо в п.3.14 - винагорода, що сплачується за авторським договором на створення та використання творів науки, літератури та мистецтва, крім зазначеної у пп.2.1.3, а також винагороди за відкриття, винаходи та раціоналізаторські пропозиції та їхнє використання.

Як встановлено в судовому засіданні, в період часу з 1967 року по 1975 рік, з 1981 року по 1986 рік позивач працював на Нікопольському заводі феросплавів, який в подальшому був реорганізований у ПАТ „НЗФ". За час роботи позивач неодноразово був нагороджений за винаходи та раціоналізаторські пропозиції. За

отриманий економічний ефект при використанні його винаходів № 358797 и № 453359 позивач отримав авторську винагороду. В січні 1975 року позивач отримав нагороду в розмірі 494 руб., в травні 1975 року - 1 088 руб., в січні 1976 року - 1 621 руб., в серпні 1976 року - 2 751, 90 руб. Цей факт підтверджується авторськими свідоцтвами із записами про розмір виплат, що посвідчені печатками та підписами посадових осіб Нікопольського заводу феросплавів (а.с.8-9). Також вказані виплати підтверджуються довідками про заробіток для обчислення пенсії, виданими ВАТ „НЗФ" № 5979 від 10.08.2006 року (а.с.13), № 5976 від 16.08.2006 року (а.с.14) та № 5977 від 16.08.2006 року (а.с.15). З 1987 року позивач ОСОБА_1 є пенсіонером і перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду України у м.Нікополі та Нікопольському районі (а.с.7). На вимогу позивача здійснити перерахунок, відповідач направив йому листа від 13.02.2006 року № 1043/09 (а.с.12).

Статтею 113 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов"язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат та їх пенсійних активів, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках.

Отримання заявником ОСОБА_1 винагороди за винаходи та раціоналізаторські пропозиції протягом 1971 - 1976 років представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалось. Але, відповідно до вимог законодавства України, ці відомості не можуть бути включені до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, оскільки ці винагороди отримані заявником не з фонду оплати праці підприємства, на які нараховуються страхові внески до Пенсійного Фонду України. Факт відрахувань з вказаних вище винагород до Пенсійного Фонду України в судовому засіданні доведено не було.

Відповідно до ст.66 Закону України „Про пенсійне забезпечення", до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), які, відповідно до Закону України „Про збір на обов"язкове державне пенсійне страхування", нараховується збір на обов"язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяли на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно Постанови Кабінету міністрів України № 1151 від 24.07.2003 року „Про порядок визначення заробітку для обчислення пенсії та нарахування надбавки до пенсії" та ст.40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі подання особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату за період до 1 січня 1992 року, при визначенні коефіцієнта заробітної плати середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді (мається на увазі показник середньомісячної заробітної плати робітників та службовців, зайнятих у галузях національної економіки за 1958 -1991 роки, затверджені постановою КМУ від 20.11.2003 року № 1783) вважається щомісячною середньої заробітною платою працівників, зайнятих у галузях економіки України відповідного року.

Відповідно до ст.40 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою:

Кз = Зв : Зс, де:

Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка, відповідно до цього Закону, враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка, відповідно до цього Закону, враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску, відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" - за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

В судовому засіданні, згідно наданої копії розрахунку № 2 з пенсійної справи ОСОБА_1, встановлено, що цей розрахунок здійснений, згідно вимог постанови КМУ № 1151 від 24.07.2003 року та ст.40 ЗУ „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", згідно яких при розрахунку коефіціента заробітної плати для перерахунку пенсії застована середня заробітна плата працівників, у даному випадку з 01.07.1970 року по 30.04.1975 року (60 календарних місяців), зайнятих у галузях економіки України відповідного року.

Тому, на думку суду, відповідачем правомірно було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у перерахунку його пенсії, оскільки законних підстав для цього у відповідача не було.

Крім того, відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Як вбачається з матеріалів справи, в 2010 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Нікопольський завод ферросплавів", Управління пенсійного фонду України у м.Нікополі про поновлення строку, визнання дій протиправними, зобов"язання перерахунку пенсії та стягнення моральної шкоди. 29 березня 2010 року по вищевказаній справі № 2а-706/10 Нікопольським міськрайонним судом було винесено постанову про часткове задоволення позову (а.с.16-18). 28 липня 2010 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вищевказану постанову Нікопольського міськрайонного суду було скасовано і справу направлено на новий розгляд (а.с.19-20). 03 червня 2014 року ухвалою Нікопольського міськрайонного суду позовна заява ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, ПАТ „Нікопольський завод ферросплавів" про визнання дій незаконними та зобов"язання вчинити певні дії була залишена без розгляду з підстав, зазначених в п.4 ч.1 ст.155КАС України, в зв"язку з повторним неприбуттям позивача в судове засідання. Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом ухвала Нікопольського міськрайонного суду залишена без змін.

Таким чином, оскільки судами першої та другої інстанції вже було встановлено неможливість включення винагород за винаходи та раціоналізаторські пропозиції до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії через відсутність доказів сплати страхових внесків з даних виплат до Пенсійного фонду, відповідно до ст.72 КАС України, ці вимоги не підлягають розгляду.

За таких обставин суд доходить висновку, що Нікопольське об"єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області правомірно відмовило в перерахунку пенсії ОСОБА_1 і підстав для задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними та зобов"язання вчинити певні дії судом не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.6, 11, 71, 159-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Нікопольського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі в зв"язку з безпідставністю.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання копії постанови суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал