Справа № 819/1351/16
Суддя: Дерех Н.В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1351/16

16 лютого 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

Головуючої судді Дерех Н.В., судді Осташа А. В., судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Заблоцької І.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання діяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - відповідач) в якому із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:

- визнати неправомірною діяльність Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в частині надання листом № 02/27-10211 від 29.09.2016 відповіді, що порушує Закон України «Про звернення громадян», на скаргу ОСОБА_1 від 05.09.2016;

- зобов'язати Міністерство енергетики та вугільної промисловості України відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надати належну відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 05.09.2016;

- визнати неправомірною діяльність Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в частині надання листом № 02/27-10842 від 18.10.2016 відповіді, що порушує Закон України «Про доступ до публічної інформації», на інформаційний запит ОСОБА_1 від 10.10.2016;

- зобов'язати Міністерство енергетики та вугільної промисловості України відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати належну відповідь на інформаційний запит ОСОБА_1 від 10.10.2016.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Вказала, що вона 05.09.2016 звернулася до відповідача зі скаргою на протиправну діяльність директора Департаменту електроенергетичного комплексу Міненерговугілля та просила застосувати відповідні заходи до осіб, що розглядали її скаргу і повторно розглянути її скаргу від 19.05.2016. За результатами розгляду скарги листом від 29.09.2016 № 02/27-10211 відповідачем надано відповідь про те, що Міністерством ретельно проведено перевірку викладених у скарзі фактів, за результатами якої порушень з боку посадової особи Міненерговугілля не виявлено. На думку позивача, надаючи відповідь на скаргу відповідачем порушено право позивача на обґрунтовану відповідь, оскільки в ній не вказано мотивів відмови та не роз'яснено порядок оскарження прийнятого рішення.

10.10.2016 позивач направила електронною поштою відповідачу інформаційний запит з проханням надати копію рішення, прийнятого за результатами розгляду скарги від 05.09.2016, вказаний запит був зареєстрований відповідачем 12.10.2016, що на думку позивача є порушенням положень інструкції з діловодства.

24.10.2016 позивач отримала лист відповідача № 02/27-10842 від 18.10.2016, відправленого 20.10.2016 з копією відповіді на скаргу.

На думку позивача, відповідь на запит надана з порушенням строків передбаченими Законом України «Про доступ до публічної інформації», а також надана не по суті інформаційного запиту від 10.10.2016, тому є неправомірною відмовою в наданні інформації.

Представник відповідача в судове засідання повторно не прибув, подав до суду письмові заперечення, в яких вказано, що скарга позивача від 05.09.2016, всебічно і вчасно перевірена, об'єктивно розглянута та надано відповідь листом від 29.09.2016 № 02/27-10211 відповідно до Закону України «Про звернення громадян», листом від 18.10.2016 № 02/27-10842 відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» надано відповідь позивачу на інформаційний запит від 10.10.2016. Таким чином, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України діяло виключно в межах своїх повноважень та на підставі чинного законодавства, а тому твердження позивача про порушення її прав є необґрунтованими.

Згідно із ч. 4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши в судовому засіданні позивача, проаналізувавши подані докази, встановив наступні факти.

Судом встановлено, що 05.09.2016 позивач звернулася до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України зі скаргою на протиправну діяльність директора Департаменту електроенергетичного комплексу Міненерговугілля та просила застосувати відповідні заходи до осіб, що розглядали її скаргу і повторно розглянути її скаргу від 19.05.2016.

Про результати розгляду скарги позивачу листом від 29.09.2016 № 02/27-10211 відповідач надав відповідь про те, що Міністерством ретельно проведено перевірку викладених у скарзі фактів, за результатами якої порушень з боку посадової особи Міненерговугілля не виявлено.

10.10.2016 о 02:57 позивач направила електронною поштою відповідачу інформаційний запит з проханням надати копію рішення, прийнятого за результатами розгляду скарги від 05.09.2016.

Листом від 18.10.2016 № 02/27-10842 відповідачем надіслано відповідь з наданням копії листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 29.09.2016 № 02/27-10211.

Також, листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 05.12.2016 № ВР/4-27-3157 позивачу надано роз'яснення порядку оскарження дії чи рішення органів державної влади та повторно надано відповідь на її скаргу від 05.09.2016 на протиправну діяльність директора Департаменту електроенергетичного комплексу Міненерговугілля.

Визнаючись щодо позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 16 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

В ході розгляду справи судом встановлено, що після отримання скарги позивача від 05.09.2016 відповідачем було надано відповідь листом від 29.09.2016 № 02/27-10211, в якій вказано, що Міністерством ретельно проведено перевірку викладених у скарзі фактів, за результатами якої порушень з боку посадової особи Міненерговугілля не виявлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем об'єктивно та ретельно розглянуто заяву позивача, надано обґрунтовану відповідь із дотриманням строку, встановленого Законом України "Про звернення громадян".

Суд не погоджується з твердження позивача, про те що відповідь від 29.09.2016 № 02/27-10211 є не обґрунтованою та в ній не вказано мотивів відмови, не роз'яснено порядок оскарження прийнятого рішення.

Враховуючи те, що за результатом розгляду скарги від 05.09.2016 відповідачем надано відповідь, а не рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, вимоги частини 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» не підлягали застосуванню.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Законом не визначено обов'язкової форми та наповнення змісту.

Суд звертає увагу на те, що позивачу не було відмовлено у розгляді звернення та її звернення не було залишено без розгляду. Крім того, листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 05.12.2016 № ВР/4-27-3157 позивачу надано роз'яснення порядку оскарження дії чи рішення органів державної влади та повторно надано відповідь на її скаргу від 05.09.2016 на протиправну діяльність директора Департаменту електроенергетичного комплексу Міненерговугілля.

Надаючи оцінку розгляду відповідачем запиту на інформацію позивача від 10.10.2016, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною ж 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено поняття публічної інформації як відображеної та задокументованої будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформації, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Як встановлено ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, з огляду на наведені законодавчі приписи, можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Таким чином, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр (частина перша). Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (частина третя).

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 N382/2011, Міненерговугілля України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

Пунктом 84 Інструкції з діловодства у центральному апараті Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, затвердженої наказом Міненерговугілля від 09.08.2012 № 603 визначено, що накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності Міністерства, адміністративно-господарських або кадрових питань.

Аналізуючи зміст запитуваної позивачем інформації, вона не є продуктом створеним відповідачем у процесі виконання своїх обов'язків. Відтак, обов'язку щодо видання наказу за розглядом звернень скарг громадян чинним законодавством не передбачено, тому рішення, прийняте за результатами розгляду скарги позивача від 05.09.2016 не могло бути оформлене наказом, відтак у Міністерстві не створювався в процесі виконання своїх обов'язків відповідно до повноважень наказ за розглядом скарги позивача, а суть рішення щодо розгляду її скарги надано листом від 29.09.2016 № 02/27-10211.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача надати належну відповідь на скаргу від 05.09.2016 та на інформаційний запит від 10.10.2016, суд зазначає, що листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 05.12.2016 № ВР/4-27-3157 позивачу надано вичерпну відповідь на вказані звернення.

Підсумовуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідачем по відношенню до позивача не прийнято жодних рішень, не вчинено жодних дій чи бездіяльності, які б порушували його права чи інтереси в сфері публічно-правових відносин, а тому суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути на її користь понесені судові витрати, на підтвердження надано суду розрахунок судових витрат.

Відносини щодо розподілу судових витрат регулюються статтею 94 КАС України, яка не містить положень щодо присудження судових витрат на користь позивача, якому відмовлено у задоволенні позову.

Таким чином, суд вважає, що підстави для стягнення судових витрат на користь позивача відсутні.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові позову ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання діяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію постанови надіслати Міністерству енергетики та вугільної промисловості України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 20 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

Судді: Білоус І.О.

Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.