Справа № 820/562/17
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 лютого 2017 р. Справа № 820/562/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Барсегяно А.О. Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області за виконавчим листом від 10.01.2017 року про примусове виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року у адміністративний справі № 820/1970/16;

- зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області здійснити виконавчі дії відповідно до ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" за виконавчим листом від 10.01.2017 року про примусове виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року у адміністративний справі № 820/1970/16.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що державним виконавцем безпідставно відмовлено позивачу у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з несплатою нею авансових внесків, оскільки позивач відноситься до 1-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідачем надано заперечення на адміністративний позов, в яких вказано, що позивачем при поданні заяви про примусове виконання судового рішення не було надано доказів, що свідчили б про звільнення її від сплати авансового внеску, а тому, на думку відповідача, державним виконавцем прийнято обґрунтоване рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог процесуального законодавства, у позовній заяві позивач просила розглядати справу без її участі, відповідач у запереченнях на адміністративний позов також просив суд розглянути справу без участі його представника.

Згідно з ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи доказів, які повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними документами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності зазначає наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо примусового виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року у адміністративній справі № 820/1970/16.

25.01.2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегяно А.О. винесено повідом лення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання виконавчого листа від 10.01.2017 року про примусове виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року у адміністративній справі №820/1970/16.

Повідомлення мотивоване тим, що ОСОБА_1 при подачі заяви про відкриття виконавчого провадження не надала доказів щодо сплати авансового внеску.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що на підставі ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постражда ли внаслідок Чорнобильської катастрофи", ОСОБА_1 від несено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серія НОМЕР_1, вкладка до посвідчення НОМЕР_2 від 25.11.2015 року).

Тобто, ОСОБА_1 звільнена від сплати авансового внеску відповідно до приписів ч.2 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження".

У той же час до суду не надано будь-яких доказів, які підтверджували б надання позивачем до органу виконавчої служби документів, що свідчать про звільнення її від сплати авансового внеску.

Відповідно до п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" №7 від 20.05.2013 року за своєю суттю правовий акт управління - це державно-владне волевиявлення, що містить управлінське рішення із приписом, адресованим іншим суб'єктам права. Визнаючи акт протиправним, суд констатує відсутність у ньому цих сутнісних рис та його нездатність регулювати суспільні відносини. Разом із тим, з метою захисту прав та інтересів суб'єкта права суд встановлює правові наслідки протиправності акту, а саме його скасування.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З метою досягнення юридичної визначеності у спірних правовідносинах суд приходить до висновку про наявність правових підстав для виходу за межі позовних вимог з метою захисту прав позивача та вважає за необхідне скасувати рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегяно А.О. у формі повідомлення №53580463/дв-2 від 25.01.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі недотримання позивачем вимог ч.2 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до Рекомендації Rec (2004) 6 - "орган", про який ідеться у статті 13 Конвенції, не обов'язково має бути судовим , але якщо він не є таким, то його повноваження і ті гарантії, які він надає, доцільно визначати з огляду на реальну ефективність засобу правового захисту, який він забезпечує; - "ефективність" "засобу правового захисту" в значенні статті 13 не залежить від визначеності позитивного для заявника результату; проте вона містить певну мінімальну вимогу щодо швидкості розгляду (абз. 5 та 6 розділу «Вступ», Рекомендації Rec (2004)).

Тобто, «ефективний спосіб правового захисту» - це лише обраний позивачем спосіб захисту, який останній вважає найефективнішим.

Суд зазначає, що у межах спірних правовідносин повноваження відповідача щодо вчинення дій стосовно прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження не є дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов'язаний до вчинення конкретних дій.

Відповідач не наділений повноваженнями за умови відсутності у позивача обов'язку сплачувати авансовий внесок, діяти на власний розсуд за умови, що відсутні будь-які інші підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки існує лише один правомірний варіант поведінки - відкриття виконавчого провадження у порядку, визначеному законом.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов'язання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області прийняти рішення щодо відкриття виконавчого провадження за заявою ОСОБА_1 щодо примусового виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року у адміністративний справі № 820/1970/16 за виконавчим листом, виданим 10.01.2017 року.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За приписами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням застосування судом приписів ч.2 ст.11 КАС України.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 41, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегяно А.О. у формі повідомлення №53580463/дв-2 від 25.01.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі недотримання позивачем вимог ч.2 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження".

Зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області прийняти рішення щодо відкриття виконавчого провадження за заявою ОСОБА_1 щодо примусового виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року у адміністративний справі № 820/1970/16 за виконавчим листом, виданим 10.01.2017 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Полях Н.А.