Справа № 815/6458/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6458/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за довіреністю)

відповідач: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Харлампієвни до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17.05.2016р.,

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 14 лютого 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Харлампієвни до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси № НОМЕР_1 від 17.05.2016р., яким СПД фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 Харлампієвні визначено суму податкового зобовязання з плати за землю у розмірі 62780,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та необґрунтованим, а твердження позивача стосовно того, що передача іншим субєктам господарювання в оренду обєкта, який розташований на земельній ділянці, не є використанням його у власній господарській діяльності, оскільки останній використовується іншими субєктами господарювання, так як передача нежитлових та житлових приміщень є різновидом діяльності, який зазначений у свідоцтві про сплату єдиного податку позивача як вид діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Харлампієвни. На переконання позивача, на момент визначення відповідачем податкового зобовязання по сплаті земельного податку, позивач був звільнений від обовязку сплати земельного податку з огляду на те, що перебував на спрощеній системі оподаткування третьої групи.

Від відповідача надійшли заперечення та клопотання про врахування додаткових пояснень, в яких останнім в обґрунтування своєї правової позиції, зокрема, зазначено, що ОСОБА_4 як фізична особа з 25.04.2013р. є власником нежилого приміщення площею 282,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 130, на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2013 р. Позивач з 01.01.2016р. обрала спрощену систему оподаткування, а з 02.12.2013р. по 02.12.2016р. ОСОБА_4 надає у найм (оренду) належне їй на праві власності нежиле приміщення. Посилаючись на висновки Верховного Суду України, зазначені у постанові від 24.11.2015р., відповідач зазначив, що позивач в даному разі не звільнений від сплати земельного податку з фізичних осіб.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 Харлампієвна перебуває на обліку як платник податків у державній податковій інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (а.с. 10).

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку №151 від 08.06.2015 р., позивач перейшов на спрощену систему оподаткування третьої групи (а.с. 9).

Згідно договору купівлі продажу від 25.04.2003 р. ОСОБА_3 Харлампієвні належить обєкт нежитлового нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 130, загальною площею 282,8 кв.м. (а.с. 31).

17.05.2016р. державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 розділу X Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік 62780,22 грн. (а.с. 12).

Позивач, не погоджуючись із зазначеним рішенням контролюючого органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить його скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Харлампієвни (65012, Одеська обл., місто Одеса, вул. Мала Арнаутська, будинок 9, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) є: Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний).

Судом встановлено, що 02.12.2013р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 Харлампієвною (орендодавець) та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (оренду) нежиле приміщення першого поверху загальною площею 282,8 кв.м., яке розташоване у будівлі, що знаходиться за адресою: Україна, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, будинок 13. Згідно п.3.1 вказаного договору строк оренди обчислюється з дати підписання сторонами акта приймання-передачі та становить 35 календарних місяців (а.с. 45-50).

Як вбачається з матеріалів справи, акт приймання-передачі приміщення до договору оренди нежилого приміщення від 02.12.2013р. підписано сторонами 02.12.2013р. (а.с. 51).

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з п.269.1 ст.269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

За приписами ст.270 ПК України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Судом встановлено, що позивач з 01.01.2016 р. перебуває на спрощені системі оподаткування третьої групи, що підтверджується копією витягу з реєстру платників єдиного податку №202 від 23.01.2017 р.

Відповідно до п.291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За приписами п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 269.2 ст. 269 ПК України також передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Статтею 297 ПК України передбачено особливості нарахування, сплати та подання звітності з окремих податків і зборів платниками єдиного податку.

Так за приписами п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (обєкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Таким чином, зі змісту вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування та сплати земельного податку за земельні ділянки, що використовуються в господарській діяльності.

У постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 р. у справі №826/1403/13 суд дійшов висновку, що у значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє субєкта господарювання від виконання податкових зобовязань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що субєкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

При цьому Верховний Суд України дійшов висновків, що у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обовязок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обовязком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу субєкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) субєкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обовязку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обовязок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

При вирішенні цієї справи суд враховує вищезазначену правову позицію Верховного Суду України та вважає за необхідне звернути увагу, що позивачем як фізичною особою-підприємцем 02.12.2013р. з публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення, за умовами якого передано орендарю у строкове платне користування (оренду) нежиле приміщення першого поверху загальною площею 282,8 кв.м., яке розташоване у будівлі, що знаходиться за адресою: Україна, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, будинок 13 (а.с. 45-50).

При цьому, п.4.2 вищевказаного договору оренди нежилого приміщення від 02.12.2013 р., зокрема, передбачено, що орендна плата включає в себе витрати орендодавця по сплаті податку на землю, на якій розташований обєкт оренди (а.с. 46).

Згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Водночас, згідно із витягом з реєстру платників єдиного податку №202 від 23.01.2017 р., позивач перейшов на спрощену систему оподаткування 01.01.2016 року. Видом господарської діяльності першої та другої груп згідно з КВЕД ДК 009:2010 (КВЕД-2005) фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Харлампієвни зазначено: 68.20 Надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

За приписами ч.1 ст. 796 ЦК України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Згідно ст.797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, враховуючи, що основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Харлампієвни є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, беручи до уваги, що умовами договору оренди нежилого приміщення від 02.12.2013р., укладеного з публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (орендар), передбачено, що орендна плата включає в себе витрати орендодавця по сплаті податку на землю, на якій розташований обєкт оренди, суд дійшов висновку, що в даному випадку до позивача застосовуються приписи п. 297.1 ст. 297 ПК України, відповідно до якого платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, зокрема, з податку на майно (в частині земельного податку), оскільки земельна ділянка, що використовуються позивачем, який є платником єдиного податку третьої групи, для провадження господарської діяльності.

Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17.05.2016р., яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб, є протиправним та таким що підлягає скасуванню.

При цьому судом встановлено, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду доказів того, що під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення ним досліджувалося питання використання позивачем, як суб'єктом господарювання, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, вказаної земельної ділянки у його господарській діяльності. Крім того, державною податковою інспекцєю у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на спростування тверджень позивача, доказів протилежного також не надано.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Так, згідно зі ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

При цьому, суд відзначає, що хоча ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень (а саме таким є предмет даного спору) обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного, проте, це не звільняє й інші сторони адміністративного процесу від обов'язку доказування в інших аспектах, а зокрема, позивач, стверджуючи про реальність своєї господарської діяльності, також повинен довести такі обставини належними й допустимими доказами, - що в результаті надасть суду можливість ухвалити законне рішення, яке базуватиметься на повно й достовірно встановлених обставинах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 159-164, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Харлампієвни до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17.05.2016р.,- задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № НОМЕР_1 від 17.05.2016р.

Стягнути з державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Харлампієвни (65026, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 627,80 грн. (шістсот двадцять сім гривень 80 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.02.2017 р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.