Справа № 2-а-2324/2010
Суддя: Некрасов О. О.
Дата ухвалення: 2010-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-2324/2010
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2010 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Некрасов О.О. розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок одноразової щорічної допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В :

03 листопада 2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив постановити рішення, яким визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті ОСОБА_2 щодо нарахування щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2009 - 2010 роки не в повному обсязі та зобовязати відповідача здійснити перерахунок одноразової щорічної допомоги на оздоровлення з розрахунку чотири мінімальних заробітних плати у відповідності зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2009-2010 року та зобовязати виплату цих коштів. Визнати дії відповідача щодо нарахування щорічної грошової допомоги до Дня Перемоги, передбачену ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2009-2010 роки не в повному обсязі неправомірними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2009-2010 роки з розрахунку сум мінімальних пенсій за віком у відповідності зі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та забезпечити виплату цих коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що він є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії та є інвалідом третьої групи, захворювання якого повязані з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, тому відносно нього поширюється дія Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист населення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується щорічна допомога на оздоровлення, а саме як інваліду 3-ї групи чотири мінімальних заробітних плат. Така допомога виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 3-ї групи сім мінімальних пенсій за віком. В 2009 -2010 роках він отримував допомогу на оздоровлення та разову грошову допомогу у розмірі значно нижчому, ніж це передбачено законодавством. Він звернувся з заявою до відповідача про порушення його права на отримання щорічної допомоги, але йому було відмовлено в здійснені перерахунків та виплаті недоплачених коштів згідно діючого законодавства. Позивач вважає, що порушені вимоги ст. 22 Конституції України, якою передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод людини, тому є неправильним застосування Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки вона зменшує розмір сум на оздоровлення. Що стосується виплати як інваліду війни, то позивач зазначив, що виплата йому також здійснюється у значно нижчому розмірі, ніж це передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Ч ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Частиною 3ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", визначено, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права та пільги ветеранів війни, передбачені цим законом, є недійсними. Більш того ці положення не містять будь-яких обмежень таких виплат у разі відсутності належного фінансування на виплату разової допомоги. Статтею 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що фінансування витрат, повязаних з введенням в дію Закону здійснюється за рахунок Державного та місцевого бюджетів. Отже, ті обставини, що фінансування відповідача з державного бюджету на виплату цієї допомоги здійснювалось в межах норм передбачених Законом України «Про Державний бюджет на 2010 рік» не може бути підставою для зменшення розміру разової грошової допомоги гарантованої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Також є неправильним застосування Постанови КМУ № 299 від 07 квітня 2010 року, щодо визначення розміру разової грошової допомоги інвалідам прирівняним до інвалідів 3 групи у розмірі 420 грн., так як надання законодавцем права встановлювати розмір разової грошової допомоги до 5 травня Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу права інвалідів війни, встановленого цим же законодавством. Таким чином, на думку позивача дії відповідача є протиправними.

Відповідач у своїх запереченнях просив відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Діяльність Міністерства праці та соціальної політики у частині забезпечення функцій Головного розпорядника бюджетних коштів за програмами соціального забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, регламентується Бюджетним кодексом України. Згідно з п.3,4 Постанови Кабінету Міністрів України № 936 перевірку та обробку документів для виплати допомоги на оздоровлення проводить управління праці та соціального захисту населення, а сама виплата вищезазначеної допомоги проводиться центром по нарахуванню та виплаті вищезазначеної допомоги своєчасно та в повному обсязі, з зазначенням платежу у відомості. Розмір компенсаційних виплат відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. У 2009 році вище зазначену допомогу було призначено позивачу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діє і на сьогоднішній час. Відповідно до ст. 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» також надано право Кабінету Міністрів України у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Відповідно до ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до пятого травня в розмірах, передбачених ст.ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення звязку, або через установи банків. Ці виплати нараховуються та виплачуються через цент по нарахуванню і виплаті допомог та здійсненню контролю за правильностю призначення та виплаті пенсій і цільових грошових допомог здійснює Головне управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 державної адміністрації, за базою даних Красногвардійського управління пенсійного фонду України. Тому в цій частині позову слід відмовити так як вони не є належними відповідачами по справі.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем обставини, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. І ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС щорічна допомога на оздоровлення. яка виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 63 Закону, фінансування витрат, повязаних з реалізацією даного Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету.

Встановлено, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням серії А № 442535. З 24 березня 2008 року позивач є інвалідом третьої групи безстроково, захворювання повязане з участю у ліквідації наслідків ЧАЕС, що підтверджується довідкою серії МСЕ- ДНА-01 № 006793 виданою 24.03.2008 року.

27.10.2010 року позивач звернувся з заявою до Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійського району у м. Дніпропетровську Ради щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 - 2010 роки та нарахування та виплати відповідно до вимог чинного законодавства разової грошової допомоги, як інваліду війни 3 групи до 5 травня, згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійського району у м. Дніпропетровську Ради у листі № 10/463 від 29.10.2010 року, зазначив, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу Чорнобильської катастрофи на оздоровлення громадян, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діє і по теперішній час позивачу виплачувалось, як інваліду 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи по 90 грн. щорічно на р/р № 192636 Ощатбанку у відділенні 6719/6719. Що стосується виплати грошової допомоги як інваліду війни 3 групи до 5 травня, яка передбачена Законом України від 22.10.19993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то розмір цієї допомоги у 2009 році був визначений Постановою КМУ від 18.03.2009 року № 211 та в 2010 році Постановою КМУ від 07.04.2010 року № 299 «Про розміри разової грошової допомоги» в межах бюджетних призначень, встановлених Законом України «Про державний бюджет». А саме у 2009 році йому було виплачено 380 грн. 00 коп., а у 2010 році 420 грн. 00 коп.

Відповідачем, з посиланням на фінансові ресурси доходної частини Державного бюджету України, на користь позивача протягом 2009-2010 р.р. нараховувалася та виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення в розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначеною постановою встановлено конкретні розміри допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі (всупереч Закону № 796-ХІІ від 28.02.1991 р., яким встановлено розмір щорічної допомоги як величини, кратної до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати).

Зазначені нормативні акти свідчать про те, що розмір мінімальної заробітної плати зростав кожен рік. Зі змісту зазначених вище Законів не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування визначеного в них розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Також, Постановами КМУ від 18.03.2009 року № 211 та в 2010 році та від 07.04.2010 року № 299 «Про розміри разової грошової допомоги» в межах бюджетних призначень, встановлених Законом України «Про державний бюджет».

Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений, встановлений Законом України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зменшувати встановлені останнім розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки у ч. 1 ст. 67 зазначеного закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У вказаному законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права наданого вказаним законом, є безпідставним.

Виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає що при визначенні щорічної допомоги на оздоровлення відповідно ст. 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чинним на момент нарахування щорічної допомоги, органи соціального захисту населення повинні були виходити саме з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом, а не з розмірів визначених Постановами Кабінету Міністрів № 562 від 12.07.2005 року та Постановами КМУ від 18.03.2009 року № 211 та в 2010 році, від 07.04.2010 року № 299 «Про розміри разової грошової допомоги» в межах бюджетних призначень, встановлених Законом України «Про державний бюджет».

З метою повного захисту прав позивача, суд доходить висновку про необхідність зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як особі, яка має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі, визначеному ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 р., за виключенням сум, що вже ним отримані, за період 2009-2010 роки, слід керуватися ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року, щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом 3 групи, та з 2008 року перебуває на обліку в Управлінні праці по соціального захисту населення Красногвардійської у місті ОСОБА_2 ради, має посвідчення та право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Згідно пояснень позивача про отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня, матеріалів справи, широков В.П. отримав грошову допомогу у2009 році в розмірі 380 грн., а у 2010 році в розмірі 420 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України.

Відповідно ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 1 групи-десять мінімальних пенсій за віком; 2 групи вісім мінімальних пенсій за віком;т3 групи сім мінімальних пенсій за віком.

Статтею 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум застосовується також і для встановлення мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Як на підставу для зменшення розміру виплати, представник відповідача посилається на Постанову Кабінету Міністрів України № 183 від 12 березня 2008 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертв нациських переслідувань», а також на Постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 18 березня 2009 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Проте суд не може прийняти до уваги ці ствердження, оскільки Закон України від 22 жовтня 1993 року в редакції від 4 липня 2002 року, який набрав чинності 31 липня 2002 року, має вищу юридичну силу по відношенню до Постанову Кабінету Міністрів України № 183 від 12 березня 2008 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертв нациських переслідувань» та Постанови Кабінету Міністрів України від 18 березня 2009 року, тому відповідачу при нарахуванні та виплаті позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня 2009 року слід було керуватися законом, що має вищу юридичну силу, а саме частиною статті ст. ст. 12, 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що передбачає виплату допомоги в розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Тобто, дії Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті ОСОБА_2 ради щодо виплати позивачу до 05 (пятого) травня 2009-2010 років разової грошової допомоги в меншому розмірі ніж передбачено ст. ст. 12, 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є протиправними.

За таких обставин, суд вважає за необхідне зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської у місті ОСОБА_2 ради здійснити перерахунок щорічної разової допомоги до пятого травня виплаченої у 2009-2010 роках ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 12, 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з вирахуванням раніше здійсненої виплати у 2008-2009 роках.

Твердження Управління праці та соціального захисту населення у Красногвардійскому районі є неналежним відповідачем не обґрунтовані, так як відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначено, що саме органи соціального захисту населення здійснюють виплати щорічної допомоги за місцем їх проживання. Місцем проживання позивача є Красногвардійський район м. Дніпропетровська. Крім того, відповідач здійснює виплати позивачу і в цьому управлінні знаходиться особова справа позивача як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 46, 92 Конституції України, ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України "Про Державний бюджет України на 2009 рік, Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік Законом України «Про Конституційний Суд України», ст. ст. 2, 18, 94, 99, 104, 105, 106, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок одноразової щорічної допомоги на оздоровлення задовольнити.

Визнати незаконними дії та бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті ОСОБА_2 щодо нарахування щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2009 - 2010 роки не в повному обсязі.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті ОСОБА_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової щорічної допомоги на оздоровлення з розрахунку чотири мінімальних заробітних плати у відповідності зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2009-2010 року, за виключенням сум, що вже ним отриманих.

Визнати незаконними дії та бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті ОСОБА_2 щодо нарахування щорічної грошової допомоги до Дня Перемоги, передбачену ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2009-2010 роки не в повному обсязі неправомірними.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті ОСОБА_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2009-2010 роки з розрахунку сум мінімальних пенсій за віком у відповідності зі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за виключенням сум, що вже ним отриманих.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через Красногвардійський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження постанови. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О.О.Некрасов