Справа № 611/1181/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 р. Справа № 611/1181/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 10.01.2017р. по справі № 611/1181/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

22.12.2016 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Барвінківського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (далі по тексту - Ізюмське об'єднане УПФУ, відповідач), в якому просила суд :

- визнати неправомірними дії Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо відмови у перерахунку розміру пенсії державного службовця в зв'язку з підвищенням посадових окладів службовців;

- зобов'язати Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести перерахунок пенсії з 01 грудня 2016 року відповідно до ст.37-1 Закону України "Про державну службу" в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, в зв'язку з підвищенням посадових окладів державних службовців на підставі довідок Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 05 грудня 2016 року № 01-52/3425 і № 01-52/3426, виходячи з розрахунку 88% від середнього заробітку щомісячної заробітної плати відповідної посади працівника, та здійснити відповідні виплати з врахуванням раніше проведених витрат.

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 10.01.2017 р. по справі № 611/1181/16-а, прийнятою в порядку скороченого провадження, задоволено в повному обсязі позов ОСОБА_1 до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Визнано неправомірними дії Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку розміру пенсії державного службовця в зв'язку з підвищенням посадових окладів державних службовців.

Зобов'язано Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перерахунок пенсії з 01 грудня 2016 року відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, в зв'язку з підвищенням посадових окладів державних службовців на підставі довідки Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 05.12.2016 р. № 01-52/3425, виходячи з розрахунку 88% від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника, та здійснити відповідні виплати з врахуванням раніше проведених виплат.

Стягнуто з Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна гривня) 20 (двадцять) копійок.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 10.01.2017 р. по справі № 611/1181/16-а скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що у зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про державну службу" № 889-VIІІ положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII втратили чинність, в тому числі ті норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців. Таким чином, з 01.05.2016 року Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року відносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, врегульовані інакше. Також, відповідач зазначив, що у рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Вказана позиція Конституційного Суду узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, яка була висловлена в рішенні від 09.10.1979 року в справі «Ейрі проти Ірладії». З огляду на викладене, вважає, що підстави для перерахунку пенсії позивача на даний час відсутні, дії Ізюмського об'єднаного УПФУ у спірних відносинах є правомірними.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з березня 2006 року перебуває на обліку у Барвінківському управлінні ПФУ, після реорганізації - в Ізюмському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про державну службу", в розмірі 88 % від заробітної плати, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 30.07.2009 р. (а.с.11).

Як зазначено в позові, 06.12.2016 р. позивач звернулася до Ізюмського об'єднаного УПФУ Харківської області із заявою щодо перерахунку пенсії від заробітної плати, призначеної згідно із Законом України "Про державну службу", на підставі довідок Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 05 грудня 2016 року № 01-52/3425 і № 01-52/3426 про складові заробітної плати.

07.12.2016 р. відповідачем було надано відповідь на звернення №343/В-14, якою позивачці було відмовлено в проведені перерахунку пенсії з посиланням на те, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії в порядку та на умовах визначених вищезазначеним законом, не призначаються, раніше призначені не перераховуються (а.с.7).

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про їх оскарження та зобов'язання відповідача перерахувати позивачці пенсію державного службовця з 01.12.2016 р. відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на момент призначення пенсії, у зв'язку з підвищенням посадових окладів державних службовців, виходячи з розрахунку 88% від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше проведених виплат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право на перерахунок пенсії позивачці було надано з моменту призначення їй пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а відтак, не може бути обмежене або скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів. На думку суду першої інстанції, оскільки предметом позову є перерахунок (а не призначення) пенсії, тому застосування до спірних правовідносин п 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, є безпідставним, оскільки вищезазначена норма стосується лише пенсій, які призначаються після вступу в дію Закону №213-VІІІ.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 37 Закону України "Про державну службу" (у редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцяти мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Відповідно до статті 37-1 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII (у редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачу призначена з 2006 року у розмірі 88 % від заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що до 01.05.2016 р. пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними нормами Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 р.

З 01.05.2016 р. набув чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 р.

У зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 р. положення Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 р. втратили чинність, у тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р., яка набрала чинності з 01.05.2016 р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016 р. Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р., з 01.05.2016 р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Як зазначалось вище, позивач звернулась до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області 06.12.2016 року із заявою про перерахунок пенсії, на підставі довідок Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 05 грудня 2016 року № 01-52/3425 і № 01-52/3426. Листом відповідача від 07.12.2016 р. ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії на підставі зазначених довідок.

Таким чином, виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 р., відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні такого перерахунку.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 33 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії».

Пунктом 4 вищезазначеної постанови було встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. № 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (для службовців Національного банку України у розмірах, встановлених його Правлінням) на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії; надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання "заслужений", за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; премія, крім премій, зазначених у другому реченні цього абзацу, та інші надбавки враховуються в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Премія до державних, професійних свят та ювілейних дат, виплачена у місяці підвищення заробітної плати, враховується в розмірі 1/12 середнього розміру цієї премії (премій), визначеного за відповідною посадою (посадами), з якої призначено (перераховано) пенсію. За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим і другим пункту 1 та пунктом 2 цієї постанови.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 р. «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» до Постанови № 865 внесено зміни, які застосовуються з 01.12.2015 р., а саме виключено пункт 4.

Таким чином, з 01.12.2015 року постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. не містила норми щодо проведення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати.

В подальшому з 23.09.2016 року постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року N 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що станом на час звернення позивачки до Ізюмського об'єднаного УПФУ (06.12.2016 р.) були відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачки у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013.

Стосовно висновків суду першої інстанції про звуження прав позивача у спірних відносинах, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою Великоди Валентини Ніканорівни проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

У цьому ж рішенні Суд зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Колегія суддів відмічає, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що застосування до спірних відносин положень ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ в даному випадку не може вважатися звуженням прав позивача та не є підставою для визнання дій Ізюмського об'єднаного УПФУ неправомірними.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовивши ОСОБА_1 у перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців згідно з постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому підстави для визнання протиправними таких дій відповідача відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов'язання Ізюмського об'єднаного УПФУ здійснити позивачеві перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців на підставі довідок Барвінківської РДА від 05 грудня 2016 року № 01-52/3425 і № 01-52/3426 задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Барвінківського районного суду Полтавської області від 13.01.2017 року по справі № 611/1164/16 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з прийняттям у цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області задовольнити.

Постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 10.01.2017р. по справі № 611/1181/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.