Справа № 2-а-86/10
Суддя: Мельник В. В.
Дата ухвалення: 2010-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Мельника В.В., при секретарі - Поночковій О.І., за участю представника відповідача - ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення, в якому просив суд :

-поновити пропущений ним строк, щодо нарахування та виплати суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік.

-визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради щодо неповного нарахування та виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 рік неправомірними;

-стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради на його користь недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 рік в розмірі 4625 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та на свої пояснення, надані в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення проти позову в яких зазначила, що Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради не може бути відповідачем по справі оскільки воно є розпорядником коштів нижчого рівня і кошти на його рахунок надходять з головного управління. Крім того, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу передбачені виплати у вказаних позивачем розмірах та держава зобовязується відшкодувати шкоду за пошкоджене здоровя або втрату працездатності громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Однак цим же Законом передбачено, що підвищення розміру доплат, пенсій і компенсацій, а саме конкретні розміри вказаних доплат, пенсій і компенсацій підвищується Кабінетом Міністрів України відповідно до зростання мінімальної заробітної плати. Також зазначила що, позивачем був пропущений річний строк на звернення до суду, наполягала на застосуванні ст. 100 КАС України, просила у позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, доводи представника відповідача, вивчивши матеріали справи, та інші документи в їх сукупності, враховуючи те, що суд розяснив сторонам право на зміну, доповнення, уточнення заявлених вимог та наслідки невиконання вказаних процесуальних дій та розяснив положення ст. 73 КАС України, доходить висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на такі підстави

В судовому засіданні було встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році виданого 05.12.2003 року.

Згідно довідки виданої відповідачем від 03 листопада 2009 року позивачем були отримані кошти на оздоровлення: 22 лютого 2007 року - 100 грн. ( за 2007 рік); 26 березня 2008 року - 100 грн. (за 2008 рік).

Приймаючи рішення стосовно позовних вимог по виплатам за 2007 рік, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. З Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свс і діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обовязком держави.

Відповідно до ст. 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обовязком держави.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України ограни державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року, щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати ( абзац 7 частини 4 ст. 28 Закону № 796-ХІІ).

Згідно Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік зупинено на 2007 рік дію частини 4 ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Однак рішенням Конституційного суду України № 1-29/2007 від 9 липня 2007 року визнано таким, що не відповідає Конституції України положення закону України „Про державний бюджет на 2007 рік в частині зупинення дії ч. 4 ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 „Про компенсаційні витрати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 „ Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи дійсно були визначені конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення, однак виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 76 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», рішення Конституційного суду України № 1-29/2007 від 9 липня 2007 року.

Таким чином на користь позивач? повинна бути стягнута сума щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі мінім, гіьної заробітної плати на момент виплати, а саме на лютий 2007 року помноженою на пять за мінусом 100 грн., що були отримані позивачем :

400 грн. х 5 = 2000 грн. - 100 грн. = 1900 грн.

Що стосується аналогічної вимоги позивача за 2008 рік, суд виходив з того, що п.п. 11 п. 28 розділу II ,Знесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік ст.. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи викладена в такій редакції : одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

2

Однак, Рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення розділу II Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік № 107-УІ від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином відповідач повинен був виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік в розмірі мінімальної заробітної плати на момент виплати, а саме на січень 2008 року, помноженою на пять за мінусом 100 грн., що були отримані позивачем :

515 грн. х 5 = 2575 грн. - 100 грн. = 2475 грн.

Однак приймаючи рішення по суті заявлених вимог, суд повинен врахувати вимогу відповідача щодо застосування позовної давності, відповідно до ст. 91 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У разі ж відсутності підстав для визнання поважною причину пропуску строку звернення до суду та встановлення порушення права суд відмовляє в його захисті саме з підстав пропуску строку відповідно до вимог ч. 1 ст. 100 КАС України.

Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 було опубліковано в „Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52 і саме з цієї дати позивач дізнався, або повинен був дізнатися про порушення своїх прав та мав можливість звернутися до суду з адміністративним позовом.

Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 було опубліковано в „Офіційному віснику України 06 червня 2008 року № 38 і саме з цієї дати позивач дізнався, або повинен був дізнатися про порушення своїх прав та мав можливість звернутися до суду з адміністративним позовом.

Тобто позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, відносно виплат щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік - 27 липня 2007 року, та відносно виплат щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік - 06 червня 2008 року, натомість звернувся до суду з позовом 16 грудня 2009 року.

Суд вважає що підстав для поновл. іня позивачу строку звернення до суду немає, позовна давність повинна бути застосована по справі, що є окремою підставою для відмови у задоволенні частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 69, 94, 104, 159, 160, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління праці тасоціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області провизнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги наоздоровлення відмовити.

Заяву на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції може бути подано доДніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Павлоградський міськрайоннийсуд Дніпропетровської області/протягом десяти днів з дня її проголошення .

Апеляційна скарга на тюстанову суду першої інстанції подається через Павлоградський

міськрайонний суд протягом деадояти дніт після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: В.В. Мельник