Справа № 826/27728/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 лютого 2017 року № 826/27728/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів: Кузьменка В.А., Огурцова О.П., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України,

Національної академії внутрішніх справ,

Міністерства внутрішніх справ України

про поновлення на посаді

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України № 2169 о/с від 22.10.2015 року у частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 з посади професора кафедри економіко-правових дисциплін Національної академії внутрішніх справ та відрядження до Міжвідомчого науково - дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України;

- визнати незаконним та скасувати наказ Національної академії внутрішніх справ № 162 о/с від 27.10.2015 року у частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 з посади професора кафедри економіко-правових дисциплін Національної академії внутрішніх справ та відрядження до Міжвідомчого науково- дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України;

- визнати незаконним та скасувати наказ № 86 о/с Міжвідомчого науково- дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України від 03.11.2015 року «Про призначення ОСОБА_1.» та Наказ Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України № 107 о/с від 30.11.2015 року «Про звільнення з посади з відрядженням до Міністерства внутрішніх справ України»;

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України № 2388 о/с від 06.11.2015 року у частині звільнення за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) підполковника міліції ОСОБА_1 прикомандированого до Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді професора кафедри економіко-правових дисциплін Національної академії внутрішніх справ з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи його бажання в подальшому працювати в системі Міністерства внутрішніх справ України на науково-педагогічній посаді вільного найму; витребувати у Національній академії внутрішніх справ довідку про середньомісячну зарплату ОСОБА_1 згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100;

- зобов'язати Відповідача 2 (Національна академія внутрішніх справ) здійснити перерахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 за період з 22.10.2015 року з урахуванням збільшення зарплат та відповідних надбавок у Національній академії внутрішніх справ та у системі Міністерства внутрішніх справ України у вказаний період;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України, Національну академію внутрішніх справ та Міжвідомчий науково-дослідний центр з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України здійснити нарахування і провести виплату заробітної плати ОСОБА_1 за фактично виконувану роботу до 15.12.2015 та за увесь час вимушеного прогулу оплату витрат, пов'язаних з розглядом цієї справи в суді покласти на відповідачів солідарно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що саме незаконне відрядження його до МНДЦ при РНБО України стало основним чинником, який позбавив його можливості подальшого проходження служби в Національній поліції або системі МВС України

Вважає, що оскаржуваний наказ МВС України від 06.11.2015 року 2338 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з займаної посади, прийнятий без достатніх і належних правових підстав і підлягає скасуванню.

Позивач вказує, що на момент звільнення він перебував у кадрах МВС, прийняття Закону України «Про Національну поліцію» не повинно було призвести до автоматичного звільнення його як з міліції, так і з кадрів МВС України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували з підстав викладених у письмових запереченнях та просили суд відмовити в їх задоволенні.

Суд 22.07.2016 року відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень позивача, представників відповідачів, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15 серпня 1995 року, що підтверджується копією його трудової книжки.

Наказом Національної академії внутрішніх справ МВС України від 11.04.2014 року № 49 о/с призначено кандидата юридичних наук, старшого наукового співробітника підполковника міліції ОСОБА_1 професором кафедри економіко - правових дисциплін Національної академії внутрішніх справ МВС України.

16 жовтня 2015 року позивач - професор кафедри економіко - правових дисциплін Національної академії внутрішніх справ, підполковник міліції ОСОБА_1 подав рапорт на ім?я міністра МВС України Авакова А.Б. про згоду із переведенням для подальшого проходження служби до Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України (а.с. 80).

22.10.2015 року наказом Міністерства внутрішніх справ України № 2169 о/с, згідно з пунктом 75 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та на підставі пункту 5 Указу Президента України від 01 грудня 1994 року № 714/94 "Про Міжвідомчий науково-дослідний центр з проблем боротьби з організованою злочинністю" наказано відрядити до Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю із залишенням у кадрах МВС України: підполковника міліції ОСОБА_1 (М-085979), звільнивши його з посади професора кафедри економіко-правових дисциплін Національної академії внутрішніх справ.

Вказаний наказ винесено на підставі листа Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України від 22.09.2015 № 285 та рапорту ОСОБА_1 від 16.10.2015 (а.с.60).

На виконання даного наказу, 27.10.2015 року Національна академія внутрішніх справ видала наказ № 162 о/с, яким відряджено до Міжвідомчого науково- дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю із залишенням у кадрах МВС України підполковника міліції ОСОБА_1 (М-085979), звільнивши його з посади професора кафедри економіко-правових дисциплін Національної академії внутрішніх справ.

Наказом Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України № 86 від 03.11.2015 року призначено підполковника міліції ОСОБА_1, який прибув з Національної академії внутрішніх справ України, на посаду заступника начальника відділу - керівника групи по боротьбі з корупцією з вивчення проблем боротьби з організованою злочинністю у сфері економіки, з 22 жовтня 2015 року.

Таким чином, вказані рішення відповідачів прийняті на підставі рапорту позивача, листа Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України від 22.09.2015 № 285, з посиланням на норми Указу Президента України від 01 грудня 1994 року № 714/94 та п.75 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вищевказане свідчить, що позивач фактично виконував свої посадові обов?язки як прикомандирований співробітник Національної академії внутрішніх справ МВС України та протягом цього періоду не займав певних посад в МВС України. Позивачу як виконавцю вищевказаного листа були відомі ці обставини.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 2388 о/с від 06.11.2015 року підполковника міліції ОСОБА_1 (М - 085979), прикомандированого до Міжвідомчого науково - дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при РНБО України, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

На виконання вказаного наказу Міжвідомчим науково-дослідним центром з проблем боротьби з організованою злочинністю видано наказ від 23.11.2015 року № 98 о/с про відрядження співробітників Центру з 06.11.2015 року до Національної академії внутрішніх справ, зокрема, позивача.

Наказом Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України № 107 о/с від 30.11.2015 року, відповідно до п. 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказу Міністра внутрішніх справ України № 2388 о/с від 06.11.2015р. звільнено співробітників міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при РНБО України від займаних посад з 06.11.2015 р. з відрядженням до Міністерства внутрішніх справ України: полковника міліції ОСОБА_1 (М-085979), заступника начальника відділу - керівника групи по боротьбі з корупцією з вивчення проблем боротьби з організованою злочинністю у сфері економіки

Позивач вважаючи вказані накази протиправними та такими, що порушують його права та охоронювані законом інтереси звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

На виконання ст. 21 ЗУ «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» з метою наукового забезпечення боротьби з організованою злочинністю Указом Президента України від 01.12.1994 № 714/94 при Координаційному комітеті по боротьбі з корупцією і організованою злочинністю при Президентові України на базі Української академії внутрішніх справ створено Міжвідомчий науково-дослідний центр з проблем боротьби з організованою злочинністю.

Відповідно до Указу Президента України від 24.10.2006 № 895 підпорядковано Міжвідомчий науково-дослідний центр з проблем боротьби з організованою злочинністю Раді національної безпеки і оборони України.

Згідно Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» від 05.03.1998 № 183/98-ВР, Рада національної безпеки і оборони України відповідно до Конституції України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

Відповідно до п. 1 Положення про Міжвідомчий науково-дослідний центр з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України, затвердженого Указом Президента України від 26.02.2007 року №144/2007 міжвідомчий науково-дослідний центр з проблем боротьби з організованою злочинністю (далі - Центр) є робочим органом при Раді національної безпеки і оборони України, який здійснює опрацювання питань боротьби з організованою злочинністю, що мають міжгалузевий характер, забезпечує науково-аналітичне та прогнозне супроводження діяльності Ради національної безпеки і оборони України з проблем боротьби з організованою злочинністю.

Згідно з вказаним Положенням, загальна координація та спрямування діяльності Центру здійснюється Радою національної безпеки і оборони України через члена Ради національної безпеки і оборони України - Міністра внутрішніх справ України.

Центр очолює Керівник, якого призначає на посаду та звільняє з посади Президент України за поданням Секретаря Ради національної безпеки і оборони України погодженим із членом Ради національної безпеки і оборони України, через якого здійснюється загальна координація та спрямування діяльності Центру.

Відповідно до ч.ч. 1,4, 6,7 ст.7 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року N 565-XII, міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України.

Загальну структуру та чисельність Міністерства внутрішніх справ України затверджує Верховна Рада України. Структуру міліції затверджує Міністр внутрішніх справ України. У своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України. Міністр внутрішніх справ України здійснює керівництво всією міліцією України.

Законом України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» від 10 січня 2002 року N 2925-III затверджено загальну структуру Міністерства внутрішніх справ України, до якої входять як саме Міністерство внутрішніх справ України - центральний орган управління; та і інші органи: головні управління, управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; міські, районні управління та відділи, лінійні управління, відділи, відділення, пункти; підрозділи судової міліції; підрозділи місцевої міліції; головний орган військового управління, оперативно-територіальні об'єднання, з'єднання, військові частини і підрозділи, вищі навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади, що не входять до складу оперативно-територіальних об'єднань Національної гвардії України; навчальні заклади, науково-дослідні установи, підприємства та установи забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону «Про міліцію», особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.18 Закону «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Особи, прийняті на службу до міліції, які перебувають на військовому обліку військовозобов'язаних, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки встановлені Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ УРСР від 29.11.1991 №114 (далі Положення №114).

Розділом VIII Положення №114 передбачено особливості проходження служби окремими категоріями осіб начальницького складу.

Так, згідно з п.75 Положення №114 особи начальницького складу органів внутрішніх справ можуть бути прикомандировані до інших міністерств і відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій для виконання спеціальних робіт чи обов'язків із залишенням у кадрах Міністерства внутрішніх справ.

Пункти 76 - 78 Положення №114 визначають, що особи начальницького складу органів внутрішніх справ, прикомандировані до інших міністерств і відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій, проходять службу в порядку, встановленому цим Положенням; їх призначення на посади та їх переміщення провадяться керівниками відповідних міністерств і відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій за погодженням з Міністерством внутрішніх справ або його органами, переміщення цих осіб провадиться в межах посад у системі цього міністерства і відомства, що підлягають заміщенню особами начальницького складу органів внутрішніх справ; ці особи користуються правами і пільгами, встановленими для осіб начальницького складу, які проходять службу в органах внутрішніх справ; усі види належного забезпечення видаються їм за рахунок коштів міністерств і відомств, в яких вони працюють.

Відповідно до п.82 Положення №114 особи начальницького складу, прикомандировані до інших міністерств і відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій (включаючи осіб, прирівнюваних до них), звільняються зі служби за підставами і в порядку, що передбачені пунктами 62-74 цього Положення. Звільнення зазначених осіб провадиться за поданням відповідних міністерств, відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій.

Відповідно до п.1 постанови КМУ від 26.11.2003 №1831 «Деякі питання відрядження осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та податкової міліції до органів виконавчої влади, інших цивільних установ» встановлено, що відрядження за згодою осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та податкової міліції (відряджені особи) до органів виконавчої влади, інших цивільних установ (цивільні установи) для виконання робіт, пов'язаних із забезпеченням правоохоронної діяльності, на посадах, перелік яких затверджено актом Кабінету Міністрів України, здійснюється за наказами Міністра внутрішніх справ, Голови Державної пенітенціарної служби або Голови Державної податкової адміністрації. На період виконання робіт, пов'язаних із забезпеченням правоохоронної діяльності, відряджені особи залишаються у кадрах Міністерства внутрішніх справ, Державної пенітенціарної служби, Державної податкової адміністрації. Звільнення з посад відряджених осіб здійснюється за погодженням з Міністром внутрішніх справ, Головою Державної пенітенціарної служби або Головою Державної податкової адміністрації керівниками цивільних установ з наступним направленням відряджених осіб у розпорядження Міністерства внутрішніх справ, Державної пенітенціарної служби або Державної податкової адміністрації.

Судом встановлено, що відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу 1 Положення №114 позивач як підполковник міліції відноситься до старшого начальницького складу органів внутрішніх справ. На час прийняття оскарженого наказу про звільнення його за скороченням штату позивач на підставі зазначених вище наказів від 22.10.2015 №2169 о/с; від 27.10.2015 №162 о/с був звільнений з посади професора кафедри економіко - правових дисциплін, як прикомандирована особа призначений на посаду заступника начальника відділу - керівника групи по боротьбі з корупцією з вивчення проблем боротьби з організованою злочинністю у сфері економіки та залишений в кадрах МВС.

Вказані накази не визнані судом протиправними або нечинними, отже, є належними доказами статусу позивача на час звільнення.

Щодо законності оскарженого наказу про звільнення позивача за скороченням штатів в запас Збройних Сил від 06.11.2015 №2388 суд дійшов наступних висновків.

В тексті наказу про звільнення позивача зі служби в запас Збройних Сил від 06.11.2015 №2388, що приймався міністром внутрішніх справ України, зазначено як його підставу пункти 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та пункт 64 «г» (через скорочення штатів) Положення №114.

Пункт 10 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» передбачає такі положення: працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів; указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Відповідно до підпункту г) пункту 64 особи старшого начальницького складу (до якого відносився і позивач як підполковник міліції за спеціальним званням згідно з п.2 Положення №114) звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, відповідно до вищезазначених норм законодавства вбачається, що звільнення працівників міліції за скороченням штатів відбувається за наступних підстав: відмова працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; відсутність можливості подальшого використання на службі.

Як наслідок, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу внутрішніх справ прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, а також забезпечити дотримання всіх прав та гарантій при звільненні такого працівника.

Однак відповідач МВС України не довів наявності жодної з цих обставин стосовно позивача та не надав відповідних доказів на підтвердження відмови позивача від проходження служби в поліції чи в апараті МВС, його не прийняття на службу в поліцію, а також не можливості подальшого використання позивача на службі.

Під час розгляду справи позивач повідомив, що він наміру звільнятися з правоохоронних органів не мав, та бажав продовжувати службу.

Матеріали справи містять копію листа Заступника керівника Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України № 309 від 02.11.2015 року, адресованого начальнику Департаменту кадрового забезпечення МВС України, про розгляд питання щодо прийняття на службу в поліцію та Міністерство внутрішніх справ співробітників Центру. Даним листом направлено інформацію щодо осіб, які бажають продовжити службу в поліції та в Міністерстві внутрішніх справ, в тому числі щодо позивача.

Посилання відповідача на той факт, що позивача було своєчасно попереджено про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів в силу пункту 8 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», є хибним, оскільки це попередження не стосується позивача, який не займав жодної штатної посади в органах МВС, отже його звільнення через скорочення штатів цих органів не можливе.

Також, перед звільненням позивача на підставі п.64 «г» Положення №114 має бути проведена процедура атестації працівника, як це передбачено п.п.47,48 Положення №114 та вимогами Інструкції про порядок проведення атестування особового складу ОВС України, затвердженої наказом МВС України від 22.03.2015 №181 для встановлення можливості подальшого використання позивача на службі.

З урахуванням встановленого судом статусу позивача на день його звільнення зі служби, а саме: особи прикомандированого до Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України, його звільнення мало відбуватися з особливостями, що передбачені абзацом 2 пункту 82 Положення №114 - за поданням органу, в якому він проходив службу, з тієї посади, яку він займав.

Матеріали справи свідчить про те, що прикомандировані працівники, в тому числі і позивач не були завчасно попереджені, а ні про їх звільнення зі служби, а ні про порядок їх переходу до служби в поліцію. Отже позивача за наказом від 06.11.2015 №2388 звільнено без подання Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України в порушення вимог, що передбачені абзацом 2 пункту 82 Положення №114.

Таким чином, за встановлених судом обставин, наказ МВС України про звільнення позивача зі служби від 06.11.2015 №2388 є протиправним, таким, що порушив права позивача на продовження служби в кадрах МВС, у зв'язку із чим підлягає скасуванню.

Для поновлення порушених прав позивача його слід поновити на службі з залишенням в кадрах МВС з наступного дня після дня звільнення, а саме з 07.11.2015.

Тому позовні вимоги в цій частині визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про поновлення на посаді професора кафедри економіко-правових дисциплін Національної академії внутрішніх справ з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи його бажання в подальшому працювати в системі Міністерства внутрішніх справ України на науково-педагогічній посаді вільного найму; зобов'язання Відповідача 2 (Національна академія внутрішніх справ) здійснити перерахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 за період з 22.10.2015 року з урахуванням збільшення зарплат та відповідних надбавок у Національній академії внутрішніх справ та у системі Міністерства внутрішніх справ України у вказаний період вони є необґрунтованими, оскільки на час звільнення позивач не проходив службу в штаті Національної академії внутрішніх справ, звільнення позивача зі служби відбувалося на підставі наказу МВС України, отже позивач не довів суду підстав для поновлення його на вказаній посаді.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її позовні вимоги та заперечення.

Тому в задоволенні вимог позивача до Національної академії внутрішніх справ, слід відмовити за необґрунтованістю.

Таким чином, судом достовірно встановлено безпідставність та незаконність оскарженого наказу від 06.11.2015 №2388 о/с «По особовому складу» про звільнення позивача за скороченням штату в запас Збройних Сил, у зв'язку з чим були порушені його права на продовження служби з залишенням в кадрах МВС.

Згідно пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Керуючись ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд для повного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобовязати відповідача 3 розглянути питання про подальше проходження служби позивачем в органах МВС, а також прийняти відповідне рішення.

Щодо вимог Позивача про зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України, Національну академію внутрішніх справ та Міжвідомчий науково-дослідний центр з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України здійснити нарахування і провести виплату заробітної плати ОСОБА_1 за фактично виконувану роботу до 15.12.2015 та за увесь час вимушеного прогулу оплату витрат, пов'язаних з розглядом цієї справи в суді покласти на відповідачів солідарно, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивача звільнено з органів Міністерства внутрішніх справ України наказом Міністерства внутрішніх справ України № 2338 о/с від 06.11.2015 року з 06.11.2015 року.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення працівникам міліції визначено Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114, в редакції від 28.10.2015 p.

Щодо розміру грошового зобов'язання, що підлягає стягненню на користь Позивача, суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так, згідно довідки Національної академії внутрішніх справ від 03.03.2016 року про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1, за останні 2 календарні місяці роботи (жовтень - листопад 2015 року), середньомісячна зарплата позивача становить 2 827,02 грн. Середньоденна заробітна плата складає 353,38 грн.

Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача за 2015 рік становить 39 днів, за 2016 рік - 251 день, за 2017 рік - 34 дні. Відповідно середній заробіток ОСОБА_1, за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2015 року по 20 лютого 2017 року складає 114 495,12 грн.

Відповідно до п.2 та п.3 ч. 1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, постанова суду в частині поновлення Позивача на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені 'її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Позивача.

На підставі вимог ч.4 ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судом прийнято рішення щодо зобов'язання відповідача як суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії стосовно позивача, є необхідним встановлення певного строку для подання Міністерством внутрішніх справ України до суду звіту про виконання постанови суду в частині прийняття рішення за результатами розгляду питання про подальше проходження служби ОСОБА_1 тривалістю один календарний місяць з дня набрання постановою суду законної сили.

Керуючись положеннями ст.2, ст.17, ст.71, ст.86, ст. 128, 158-ст. 163 ст. 167 ст. 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №2388 о/с «По особовому складу» в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 (М - 085979), прикомандированого до Міжвідомчого науково - дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при РНБО України, з 06.11.2015 в запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Поновити ОСОБА_1 (М - 085979) на службі з залишенням в кадрах Міністерства внутрішніх справ України з 07.11.2015.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання про подальше проходження служби ОСОБА_1 в органах Міністерства внутрішніх справ України, як особи, прикомандированої до Міжвідомчого науково - дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при РНБО України, а також прийняти відповідне рішення.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2015 року по 20 лютого 2017 року у розмірі 114 495,12 грн. (сто чотирнадцять тисяч чотириста дев'яносто п'ять) грн., 12 коп.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 (М - 085979) на службі з залишенням в кадрах Міністерства внутрішніх справ України з 07.11.2015 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі - 2 827,02 грн. (дві тисячі вісімсот двадцять сім) грн. 02 коп.

Встановити строк для подання Міністерством внутрішніх справ України до суду звіту про виконання постанови суду в частині прийняття рішення за результатами розгляду питання про подальше проходження служби ОСОБА_1 тривалістю один календарний місяць з дня набрання постановою суду законної сили.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій

Судді В. А. Кузьменко

О.П. Огурцов