Справа № 806/295/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року Житомир справа № 806/295/17

категорія 2.1

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Попова О.Г., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на звернення від 02.01.2017 р.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання інформації від 02.01.2017 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати повну та достовірну інформацію на звернення від 02 січня 2017 року.

В обґрунтування позову зазначає, що 02.01.2017 звертався до начальника ГУНП в Житомирській області із зверненням на отримання інформації. Вважає, що Головне управління Національної поліції в Житомирській області діє неправомірно та проявляє неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог Закону України "Про інформації", Закону України "Про звернення громадян".

13 лютого 2017 року відповідачем на адресу суду були надіслані письмові заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких Головне управління Національної поліції в Житомирській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв'язку за безпідставністю. Зазначає, що надісланий позивачем запит від 02.01.2017 надійшов на опрацювання до Головного управління Національної поліції в Житомирській області. В подальшому запит був розглянутий належним чином та за результатами розгляду ОСОБА_1 було надіслано лист від 12.01.2017. Також зазначає, що питання, викладені ОСОБА_1 у зверненні на отримання інформації від 02.01.2017 вже були предметом розгляду та досліджувалися Житомирським окружним адміністративним судом по справі №806/2483/16, а тому, на думку відповідача, він звільнений від доказування на підставі положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, справа належить розгляду в порядку скороченого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02 січня 2017 року ОСОБА_1 сформовано та направлено до розпорядника інформації - Головного управління Національної поліції в Житомирській області звернення на отримання інформації, адресований Начальнику управління Печененко В.П. (а.с.4).

Відповідно до змісту звернення, позивач хотів отримати доступ до наступної інформації:

- Що таке ОСМД "Теплий стан"?;

- якими нормативно-правовими актами документами користується ГУ НП в Житомирській області таємно від нього збираючи його персональні дані в ОСМД "Теплий стан"?;

- чи надало ОСМД "Теплий стан" запитувачу ГУ НП в Житомирській області персональні дані ОСОБА_1 (просив надати копію відповіді ОСМД "Теплий стан" на запит ГУ НП в Житомирській області).

Згідно наявних матеріалів справи, звернення позивача на отримання інформації від 02.01.2017 отримано відповідачем 06 січня 2017 року та зареєстровано за номером 5зі.

Листом від 12 січня 2017 року №43/18/01-2017 Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області повідомлено ОСОБА_1, що його звернення від 02.01.2017 з приводу збору та розповсюдженню інформації відносно нього розглянуте.

Проінформовано, що у зв'язку із тим, що по раніше отриманих від імені ОСОБА_1. заявах та запитах щодо отримання інформації відносно працівника поліції ОСОБА_3, вказувалася адреса отримувача АДРЕСА_1, за якою фактично проживає ОСОБА_4 та члени його сім'ї.

Роз'яснено, що з метою встановлення фактичної адреси проживання ОСОБА_1 на надання відповіді йому особисто та запобігання необґрунтованого розповсюдження інформації щодо працівників поліції, згідно Закону України "Про Національну поліцію України" було зроблено запит від 16.09.2016 №861/18/01-2016 для підтвердження місця проживання ОСОБА_1 та направлення відповіді.

Повідомлено, що ОСББ "Теплий стан" на запит УКП ГУНП надав наступну інформацію: "за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не зареєстрований та не проживає" (а.с. 10).

Як встановлено із копії фіскального чеку УДППЗ "УКРПОШТА", лист від 12 січня 2017 року №43/18/01-2017 був надісланий рекомендованим листом ОСОБА_1 18 січня 2017 року (а.с. 11).

Відповідно до роздруківки відстеження пересилання поштових відправлень від 13.02.2017 вказаний лист 21 січня 2017 року був вручений адресату особисто (а.с. 12).

Не погоджуючись із наданою відповідачем відповіддю, викладеною у листі від 12 січня 2017 року №43/18/01-2017, вважаючи, що Головне управління Національної поліції в Житомирській області діє неправомірно та проявляє неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог чинного законодавства позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

У статті 40 Основного Закону проголошено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, право на інформацію та право на звернення (петиції) є окремими конституційними правами особи і мають різну юридичну природу. Цим, зокрема, пояснюється те, що порядок реалізації цих прав регулюється двома законами, а саме Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно заявлених позовних вимог, при наданні відповіді на звернення ОСОБА_1 від 02.01.2017 Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області позивач вбачає допущення порушень в частині невиконання вимог Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII та Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №313/96-ВР.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Положеннями ч.1 ст.2 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII встановлено, що основними принципами інформаційних відносин є:

- гарантованість права на інформацію;

- відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією;

- достовірність і повнота інформації;

- свобода вираження поглядів і переконань;

- правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації;

- захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

У відповідності до положень ст. 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII право на інформацію забезпечується:

- створенням механізму реалізації права на інформацію;

- створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів;

- обов'язком суб'єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення;

- обов'язком суб'єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації;

- здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію;

- встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Частиною 2 статті 6 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII встановлено, право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до положень ч.2 ст. 11 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

За змістом частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 вказаного Закону, визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

В силу приписів частини 1 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР обов'язковому прийняттю та розгляду підлягають лише звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що Закон України "Про звернення громадян" передбачає різні форми звернень: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, які можуть містити різні за змістом вимоги, прохання чи пропозиції (щодо реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав та інтересів громадянина, фактів їх порушення тощо). При цьому автор звернення повідомляє адресату певну інформацію і базуючись на цьому просить вчинити певні дії (такі дії можуть бути різні: притягнення винуватих до відповідальності за результатами розгляду звернення у вигляді скарги; надання громадянину певного статусу за результатами розгляду його заяви; оптимізація роботи адресата звернення за наслідками розгляду пропозиції громадянина).

Як встановлено зі змісту звернення ОСОБА_1 від 02.01.2017, позивач звертався до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою (клопотанням) про отримання інформації.

Статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Матеріалами справи підтверджено, що звернення позивача на отримання інформації від 02.01.2017 отримано відповідачем 06 січня 2017 року та зареєстровано за номером 5зі. Листом від 12 січня 2017 року №43/18/01-2017 Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області повідомлено ОСОБА_1, що його звернення від 02.01.2017 з приводу збору та розповсюдженню інформації відносно нього розглянуте. Відповідно до копії фіскального чеку УДППЗ "УКРПОШТА", лист від 12 січня 2017 року №43/18/01-2017 був надісланий рекомендованим листом ОСОБА_1 18 січня 2017 року. Згідно роздруківки відстеження пересилання поштових відправлень від 13.02.2017 вказаний лист 21 січня 2017 року був вручений адресату особисто.

Таким чином, Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області було розглянуто та надана відповідь на звернення ОСОБА_1 від 02.01.2017 у належні строки, передбачені Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Стосовно твердження про (дії) бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання інформації від 02.01.2017 року, суд не погоджується із доводами позивача та зазначає наступне.

Як встановлено зі змісту листа від 12 січня 2017 року №43/18/01-2017, ОСОБА_1 було належним чином та у повному обсязі роз'яснені зміст підстави та мета здійснення УКП ГУНП запиту від 16.09.2016 №861/18/01-2016. Зазначено, що вказаний запит здійснено відповідно до положень Закону України "Про Національну поліцію України" від 02.07.2015 №580-VIII. Крім того, ОСОБА_1 була повідомлена отримана інформація за вказаним запитом. Щодо вимоги ОСОБА_5 про надіслання йому копії ОСМД "Теплий стан" на запит ГУНП в Житомирській області суд зазначає, що вказані дії не передбачені положеннями Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Враховуючи вищевикладене, суд критично ставиться до доводів позивача про ненадання відповідачем запитуваної інформації за зверненням від 02.01.2017 та зазначає, що Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області була надана належна відповідь на звернення ОСОБА_1 від 02.01.2017, у спосіб та в обсязі, передбачених Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд приймає до уваги доводи відповідача, викладені у письмових запереченнях та зазначає, що факт надання відповідачем частини запитуваної інформації у зверненні ОСОБА_1 від 02.01.2017 був предметом розгляду та був частково підтверджений у адміністративній справі №806/2483/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій (бездіяльність) неправомірними, зобов'язання надати повну інформацію за запитом від 15.11.2016. За наслідками розгляду справи №806/2483/16 Житомирським окружним адміністративним судом було винесено постанову від 04 січня 2017 року. Судове рішення набрало законної сили 24 січня 2017 року.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивачем не доведені, а матеріалами справи спростовуються доводи позивача про неправомірність дій відповідача в частині надання недостовірної інформації на звернення від 02.01.2017.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 183-2, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду, прийнята в порядку скороченого провадження, виконується негайно, та крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано..

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 17 лютого 2017 р.