Справа № 242/5700/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Капітонов В.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року справа №242/5700/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Міронової Г.М., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 10 січня 2017 року у справі № 242/5700/16-а за позовом ОСОБА_2 до Інспектора Покровського відділу поліції капітана поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Інспектора Покровського відділу поліції капітана поліції ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 12.11.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.11.2016 він керував автомобілем ВАЗ-DAEWOO, номерний знак НОМЕР_1 по вул. Карла Маркса м. Селидове, та інспектором поліції ОСОБА_3 було відносно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 631850 від 12.11.2016, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП), з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. Вважає, що вказана постанова незаконна та не відповідає чинному законодавстві. В порушення закону інспектором поліції до складеної постанови не долучено жодного доказу, який би підтверджував факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, яке за висновком посадової особи виразилося у здійснення стоянки на заборонений знак 3.34 ПДР зупинка заборонена. Вказане адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху було зафіксоване інспектором поліції не в автоматичному режимі, як затверджено наказом МВС України 07.11.2015 № 1395; в постанові про адміністративне правопорушення не конкретизоване місце вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, у вказаній постанові невірно зазначено по-батькові позивача, а саме у вступній частині постанови. Також, згідно ст. 27 КУпАП штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. При цьому, частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає призначення адміністративного стягнення у виді від пятнадцяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. У складеній постанові ПС2 № 631850 від 12.11.2016 зазначено, що на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн., при цьому жодного посилання на вимоги закону щодо призначення стягнення у розмірі, визначеному цим Кодексом, тобто у неоподаткованих мінімумах доходів громадян, складена постанова не містить.

Просив суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 631850 від 12.11.2016, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 10 січня 2017 року у справі № 242/5700/16-а позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено повністю, внаслідок чого, постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 631850 від 12.11.2016 відносно позивача скасовано та провадження у справі про адміністративне правопорушення за постановою серії ПС2 № 631850 від 12.11.2016 відносно ОСОБА_2 по ст. 122 ч.1 КУпАП закрито.

Постанова мотивована тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів порушення правил дорожнього руху позивачем, належним чином не встановлена провина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, в зв'язку з чим суд першої інстанції вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова по справі про адміністративне правопорушення - скасуванню з закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, Головне Управління Національної поліції в Донецькій області (далі Управління) подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просило прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції, під час прийняття рішення по справі проігноровано лист Покровського ВП ГУНП в Донецький області від 11.01.2017 № 603/401/01, у якому повідомлено суду про відсутність законних підстав для надання заперечень і доказів, що стосуються предмету спору та участі відділу поліції у якості відповідача, з посиланням на нормативні акти, якими утворено новий центральний орган виконавчої влади як юридичну особу публічного права - Головне управління Національної поліції в Донецькій області.

Лише 10 січня 2017 року на адресу Покровського ВП ГУНП в Донецької області було спрямована копію ухвали від 23 грудня 2016 року про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви 13 додатками, тобто, безпосередньо у день прийняття рішення по справі.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

12.11.2016 відносно ОСОБА_2 було складено постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 631850, відповідно до якої він, 12.11.2016, керуючи автомобілем ВАЗ-DAEWOO, номерний знак НОМЕР_1 по вул. Карла Маркса, м. Селидове, біля «Приватбанку» не виконав вимоги забороненого знаку п.3.34 зупинка заборонена, здійснив стоянку транспортного засобу, чим порушив вимоги п.8.4.6 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч.1 КУпАП, відповідно до якої на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с.2).

Позивач, не погодившись із діями відповідача та складеною постановою, оскаржив їх до суду.

Судова колегія встановила, що приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач своєчасно звернувся до суду з даним адміністративним позовом і відповідачем не надано належних та допустимих доказів порушення правил дорожнього руху позивачем, належним чином не встановлена провина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в частині прийнятності позовної заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно ч.1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

При вирішенні питання щодо поважності/неповажності пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б обєктивно та істотно перешкоджали його зверненню до суду та не залежали від його волевиявлення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 22 грудня 2016 року з вимогами щодо визнати дії відповідача незаконними та скасувати постанову про адміністративне правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення складена 12 листопада 2016 року.

Крім того, в вищенаведеній постанові напроти слів «Копію постанови мною отримано» від руки самого позивача написано «ОСОБА_2 совершил стоянку под. запрещающий знак» та підпис.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачем отримано копію оскаржуваної постанови відповідача в день її складення, тобто, 12 листопада 2016 року.

В матеріалах адміністративної справи міститься заява позивача про поновлення строку для предявлення позову у звязку з хворобою. Однак, дане твердження колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач не надав суду доказів того, що в зазначений період хворів, тому слід вважати, що заявник не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Крім того, процесуальним законодавством зобовязано суд першої інстанції після одержання позовної заяви зясовувати чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) (ст. 107 КАС України).

Відкриваючи провадження у справі ухвалою від 23 грудня 2016 року, суд першої інстанції не вирішив питання поновлення строку звернення до суду. Будь-якого рішення з цього питання місцевим судом не було прийнято в ході розгляду справи.

Як вже зазначалось вище, законодавець надає суду першої інстанції право у відповідності до вимог ч. 2 ст. 100 КАС України залишити позовну заяву без розгляду і під час судового розгляду справи, а саме відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України встановлено, що позовна заява залишається без розгляду, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до адміністративного суду, оскільки ним не зазначено поважних причин пропущення строку звернення до адміністративного суду для захисту порушеного права, так як суду не було представлено достатніх доказів, які б дали суду підстави дійти переконання про поважність пропущення позивачем строку для звернення до суду, встановленого ст. 289 КУпАП.

Частиною 3 статті 162 КАС України передбачено, якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

За частиною 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, у разі якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги залишити без розгляду.

Керуючись статтями 99, 100, 155, 162, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - задовольнити.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 10 січня 2017 року у справі № 242/5700/16-а - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Інспектора Покровського Відділу поліції капітана поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: І.В. Сіваченко

Судді: Г.М.Міронова

ОСОБА_4