Справа № 804/3875/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 р. Справа № 804/3875/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіБарановського Р. А.
при секретаріДраготі С.А.
за участю:
представника позивача представника відповідача Різника С.Г. Немченко К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпроважмаш" (далі-ПАТ «Дніпроважмаш», підприємство, платник, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі-СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську, контролюючий орган, податковий орган, відповідач) із позовними вимогами щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС № від 09 червня 2016 року.

Представник позивача, що прибув у судове засідання позов підтримав та надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Так, представник позивача зазначив, що ПАТ «Дніпроважмаш» внаслідок важкої фінансової ситуації на підприємстві, відсутності в необхідних обсягах грошових коштів, узгоджені податкові зобов'язання з податку на прибуток за 2015 рік були сплачені з затримкою. При цьому, позивач зауважує, що підприємство неодноразово (листами від 01.03.2016р. та 30.03.2016р.) зверталось до СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську із заявами про розстрочення сплати грошового зобов'язання з податку на прибуток до податкового органу, однак відповіді на зазначені звернення, якими контролюючим органом було відмовлено у розстроченні податкових зобов'язань платника були отримані лише 05.04.2016р. та 27.05.2016р., тобто після спливу встановленого строку у 30 календарних днів з дати подання заяви про розстрочення. Окрім того, зважаючи на приписи п. 31 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового Кодексу України, на думку позивача, у податкового органу були відсутні законодавчі підстави для застосування до ПАТ «Дніпроважмаш» штрафних санкцій за несвоєчасне погашення грошового зобов'язання з податку на прибуток.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надавши обгрунтування аналогічні доводам, викладеним у запереченнях на адміністративний позов.

Позиція відповідача аргументована тим, що фахівцями СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську було проведено документальну позапланову виїзну перевірку, за підсумками якої податковим органом встановлено факт несвоєчасного погашення ПАТ «Дніпроважмаш» узгоджених грошових зобов'язань по податку на прибуток приватних підприємств за 2015 рік, у зв'язку з чим до підприємства правомірно застосовано в порядку ст. 126 Податкового кодексу України штрафні санкції згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Окрім того, представник відповідача також зауважила, що приписи п. 31 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового Кодексу України - не передбачає звільнення від штрафних (фінансових) санкцій у разі несплати узгоджених сум грошового зобов'язання протягом строків, визначених Кодексом.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, виходячи із системного аналізу положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та матеріалів справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, мотивуючи це наступним.

Матеріалами справи підтверджується, що ПАТ «Дніпроважмаш» (колишнє найменування - Відкрите акціонерне товариство «Дніпроважмаш») () зареєстровано як юридичну особу Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 05.04.1994р. та перебуває на податковому обліку в СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську.

У позовній заяві зазначено, що у період з 13.05.2016р. по 17.05.2016р. на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.79.1 ст.79 Податкового Кодексу України фахівцями СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську проводилась документальна невиїзна перевірка ПАТ «Дніпроважмаш» з питань своєчасності сплати до бюджету земельного податку за січень-лютий 2016 року, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України за січень 2016 року та податку на прибуток за 2015 рік, в ході якої податковим органом встановлено наступне.

ПАТ «Дніпроважмаш» 29.02.2016р. надало до СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську засобами телекомунікаційного зв'язку податкову декларацію з податку на прибуток за 2015 рік (реєстраційний номер № ). У наданій податковій декларації було заповнено рядок 19, показник якого визначає податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду у сумі 1 436 512, 00 грн.

Тобто, податок на прибуток, нарахований у податковій звітності за 2015 рік, є узгодженою сумою податкового зобов'язання платника податку, оскільки податок на прибуток у податковій звітності за 2015 рік самостійно задекларовано таким платником податку.

По декларації з податку на прибуток за 2015 рік (реєстраційний номер № від 29.02.2016р.) 10.03.2016р. виник податковий борг у загальній сумі 141 413, 34 грн. Станом на 10.03.2016р. по особовому рахунку підприємства була наявна переплата у розмірі 1 295 098, 66 грн.

Вищенаведена сума податкових зобов'язань погашена ПАТ «Дніпроважмаш» у повному обсязі 08.04.2016 року шляхом надходження до бюджету коштів згідно платіжного доручення за № 4817 від 08.04.2016 року на суму 141 413, 34 грн.

Відповідно пп. «а» п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України - платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку.

ПАТ «Дніпроважмаш» 30.03.2016р. надало засобами телекомунікаційного зв'язку до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за 2015 рік (реєстраційний номер № ), у якій платником було заповнено рядок 27, показник якого визначає збільшення податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду, що уточнююється у сумі 612 084, 00 грн.

Податок на прибуток, нарахований в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік, є узгодженою сумою податкового зобов'язання платника податку, оскільки податок на прибуток в уточнюючій податковій декларації за 2015 рік самостійно задекларовано таким платником податку.

Вищенаведена сума податкових зобов'язань погашена ПАТ «Дніпроважмаш» у повному обсязі 28.04.2016 року шляхом надходження до бюджету коштів згідно платіжного доручення за № 6301 від 28 квітня 2016 року на суму 612 084, 00 грн.

Так, сторонами не заперечується, що узгоджені податкові зобов'язання з податку на прибуток за 2015 рік, визначені вищевказаною звітністю сплачено позивачем із затримкою, а саме:

- податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 1 436 512, 00 грн., визначене у податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік (№ від 29.02.2016р.), з граничним терміном сплати 10 березня 2016 року сплачено платіжним дорученням №4817 від 08 квітня 2016 року, тобто із затримкою в 28 днів;

-податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 612 084, 00 грн., визначене в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік (№ від 30.03.2016р.), з граничним терміном сплати 30 березня 2016 року сплачено платіжним дорученням № 6301 від 28 квітня 2016 року, тобто із затримкою в 28 днів.

Таким чином, за результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт № 88/28-01-40-02-00168076 від 24 травня 2015 року (далі - Акт перевірки), у якому відповідачем встановлено порушення платником положень п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України у вигляді несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на прибуток згідно податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік у сумі 141 413, 34 грн. (сплата із затримкою на 28 календарних днів, тобто із затримкою до 30 календарних днів) та згідно уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік у сумі 612 084, 00 грн. (сплата із затримкою на 28 календарних днів, тобто із затримкою до 30 календарних днів).

Так, враховуючи встановлені в ході проведеної перевірки порушення, СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську на підставі Акта перевірки сформовано податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2016р., яким внаслідок порушення позивачем строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств згідно п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України (затримка сплати податку на 28 календарних днів) та у відповідності до ст. 126 Податкового кодексу України до ПАТ «Дніпроважмаш» застосовано штрафну санкцію (10%) у розмірі 75 349, 73 грн.

Правомірність винесення вищезазначеного податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 41.1 стаття 41 Податкового кодексу України - контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

За положеннями п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, в тому числі проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 62 Податкового кодексу України - податковий контроль здійснюється шляхом ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин тощо.

Згідно із п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України - контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до положень п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України - документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України).

Підпунктами 16.1.3 та 16.1.4 п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України, встановлено обов'язок платника податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, а також обов'язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку (п. 46.1 ст. 46 Податковкого кодексу Україин).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України - платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію.

Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Згідно із п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України - крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Отже, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що грошові зобов'язання ПАТ «Дніпроважмаш» по податку на прибуток приватних підприємств за 2015 рік, за якими виникло прострочення платежів, є узгодженими, у зв'язку з чим позивачем порушено терміни сплати узгоджених сум грошового зобов'язання, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до ст.36 Податкового кодексу України - податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 ст.38 Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, Податковий кодекс України не ставить обов'язок платника податків щодо своєчасної сплати узгодженого податкового зобов'язання у залежність від наявності/відсутності коштів у платника податків для сплати такого зобов'язання, натомість приписами податкового законодавства передбачено застосування до платника податків штрафних (фінансових) санкцій за прострочення строків сплати узгодженого грошового зобов'язання.

У відповідності до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України - контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, у разі якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до п. 14.1.175 ч. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Приписами статті 126 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, який при затримці сплати грошового зобов'язання платника податку до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання становить 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом встановлено, що загальна сума податкових зобов'язань підприємства по податку на прибуток за 2015 рік сплачених із затримкою у 28 днів, з вирахуванням наявної на картці особового рахунку платника переплати, становить 753 497, 30 грн., у зв'язку з чим сума штрафних санкцій (штрафу у розмірі 10%) складає 75 349, 73 грн. та відповідає сумі грошового зобов'язання позивача, яке визначено контролюючим органом в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

Передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення.

Отже, з огляду на вимоги наведених норм та встановлені обставини, правильним є їх висновок про обґрунтованість нарахування позивачу штрафних санкцій у зв'язку з порушенням граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України - строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Статтею 32 Податкового кодексу України встановлено, що зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.

Згідно із п.п. 20.1.29 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України - контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.

Так, у відповідності до положень пунктів 100.1, 100.2, 100.4 статті 100 Податкового кодексу України - розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

Підставою для розстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Відповідно до пункту 100.13 статті 100 Податкового кодексу України - порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику

Згідно пункту 2.1 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 574 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 року за №1853/24385 (далі-Порядок), розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) можуть надавати в межах повноважень за кожним окремим випадком: Міністерство доходів і зборів України - без обмежень суми; головні управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі та Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників - на суму не більше 3 млн. гривень; державні податкові інспекції, спеціалізовані державні податкові інспекції - на суму не більше 300 тис. гривень.

Згідно із пунктом 3.2 Порядку, за результатами розгляду керівник (заступник керівника) органу доходів і зборів протягом 30 календарних днів з дати подання заяви: приймає рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), яке оформляється на бланку відповідного органу доходів і зборів (додаток 2); відмовляє платнику в розстроченні (відстроченні) у письмовій формі за відсутності підстав, наведених у пункті 3.1 цього розділу, та при недотриманні обов'язкових вимог, визначених цим Порядком.

Системний аналіз вищенаведених правових норм свідчить, розстрочення чи відстрочення податкового боргу платника податків є правом контролюючого органу, а не його обов'язком.

Окрім того, визначений нормами Податкового кодексу України обов'язок платника щодо сплати суми узгодженого грошового зобов'язання у визначений законодавством строк не зупиняється у випадку звернення до контролюючого органу із заявою про відстрочення або розтрочення суми податкового боргу.

Зважаючи на вищевикладене, твердження позивача щодо отримання відповідей СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську про відмову у наданні розстрочення сплати податкових зобов'язань після спливу 30 календарних днів з дати подання заяв про розстрочення - не може слугувати правовою підставою для визнання оскаржуваного податкового повідомлення-рішення протиправним.

Щодо посилань ПАТ «Дніпроважмаш» на п. 31 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в якості обгрунтування неправомірності застосування до позивача штрафних санкцій, слід зауважити наступне.

Так, норма п.31 підрозділу 10 розділу XX ПКУ внесена до Податкового кодексу України 28 грудня 2014 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи»№ 71-VIII від 28.12.2014р. (далі-Закон №71).

Законом №71 викладено розділ III Податкового кодексу України "Податок на прибуток підприємств" в новій редакції та передбачено розрахунок об'єкта оподаткування податком на прибуток на підставі даних бухгалтерського обліку шляхом коригування фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності, на різниці, які збільшують або зменшують фінансовий результат до оподаткування, відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України "Податок на прибуток підприємств".

01 грудня 2015 року набрав чинності наказ Міністерства фінансів України "Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств" №897 від 20.10.2015р., який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 11.11.2015р. за №1415/27860 (далі - Наказ № 897).

Наказ № 897 та Закон № 71 видані з метою забезпечення виконання нових правил з оподаткування, тому норму п. 31 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України необхідно тлумачити як вузькотермінологічно так і системно з новими нормами, що регулюють адміністрування податку на прибуток підприємств та врахувати мету її включення до Податкового кодексу України.

Пунктом 31 підрозділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачено, що за наслідками діяльності у 2015 році штрафні (фінансові) санкції до платників податку на прибуток підприємств за порушення порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій з податку на прибуток підприємств та повноти його сплати не застосовуються.

Дана норма своїм змістом передбачає звільнення платників податку від застосування штрафних санкцій при помилках у заповненні декларацій, обчисленні зобов'язань, що потягли за собою як наслідок неповну сплату податку.

Таким чином, нею передбачається звільнення від застосування не від всіх видів штрафних санкцій, а лише за вчинення тих порушень, що пов'язуються причинно при обчисленні та наступній сплаті податку.

За наведених обставин суд доходить до висновку про правомірність збільшення сум грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств шляхом застосування до ПАТ «Дніпроважмаш» штрафних санкцій у розмірі 75 349, 73 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України - суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем не було надано належних та достатніх доказів щодо неправомірності та необґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, судо доходить до висновку, що відповідач діяв в порядку, в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв'язку з чим підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 09 червня 2016 року - відсутні.

З огляду на вищевикладене, позов Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2016 року

Суддя Р.А. Барановський