Справа № 316/543/16-а
Суддя: Капустинський М. В.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/543/16-а
Провадження № 2-а/316/2/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.;

секретаря судового засідання: Терещенко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі Запорізької області адміністративний позов депутата ОСОБА_1 міської ради Запорізької області ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_1 міської ради № 5 від 01.04.2016 р. «Про затвердження ОСОБА_3 з відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради», -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року депутат ОСОБА_1 міської ради Запорізької області (далі ЕМР) ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, який обґрунтувала тим, що на місцевих виборах 25.10.2015 р. її обрано депутатом ОСОБА_1 міської ради, тому на підставі ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» нею прийнято рішення про захист порушених економічних інтересів територіальної громади міста Енергодара шляхом подання даної позовної заяви. Так, 01.04.2016 р. на сьомій сесії VIІ скликання ОСОБА_1 міської ради прийнято рішення № 5 «Про затвердження ОСОБА_3 з відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради». При цьому, позивач вважає, що вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято з порушеннями норм законодавства України, так як виходячи з приписів ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ОСОБА_1 міська рада не зобовязана відшкодовувати з місцевого бюджету Комунальному підприємству «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради (далі КП «ПКВ» ЕМР) різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво комунальних послуг, оскільки на момент прийняття тарифів виконкомом міськради, вони були економічно обґрунтованими. Навпаки, посадові особи ОСОБА_1 міської ради повинні були не покладати на міський бюджет додаткові незаконні видатки, а зобовязати КП «ПКВ» ЕМР (внаслідок збільшення протягом строку дії тарифів податків і зборів, мінімальної заробітної плати, амортизаційних відрахувань, підвищення цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси) провести коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подати його на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів, тобто до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

У звязку з цим позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення сьомої сесії ОСОБА_1 міської ради VIІ скликання № 5 від 01.04.2016 р. «Про затвердження ОСОБА_3 з відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради».

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Також просила суд розглядати справу за участі її представника.

Представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_4 надав суду пояснення, які фактично співпадають із змістом адміністративної позовної заяви, на вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_5 до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, в той же час у попередніх судових засіданнях він заперечував в повному обсязі проти адміністративного позову, в задоволенні позовних вимог просив відмовити, зазначивши, що позивач є неналежним. Письмових заперечень проти позову суду не надав.

Представник третьої особи КП «ПКВ» ЕМР ОСОБА_6 пояснив, що проти задоволення позову заперечує через його безпідставність.

Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши доводи, на які посилаються сторони, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання щодо права позивача на звернення до суду із вищезгаданим адміністративним позовом, суд виходить з того, що згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55).

За приписами ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обовязки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним субєктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Зі змісту вказаних норм закону слідує, що вся діяльність ОСОБА_1 міської ради, зокрема, щодо розпорядження міським бюджетом, має спрямовуватися на забезпечення життєдіяльності та розвитку територіальної громади м. Енергодара, як первинного субєкта місцевого самоврядування у місті.

На думку позивача, прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_1 міською радою призводить до додаткового необґрунтованого багатомільйонного навантаження на міський бюджет та його видатки. В свою чергу вказані незаконні видатки зменшують можливості міського бюджету щодо фінансування законних потреб соціально-економічного, культурного розвитку територіальної громади м. Енергодара та стали можливими внаслідок неефективного управління комунальним підприємством, яке надає житлово-комунальні послуги.

Суд приходить до висновку, що за викладених обставин існує публічно-правовий спір, а позивач, як депутат ОСОБА_1 міської ради, на підставі ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомірно звернулася до суду з адміністративним позовом до субєкта владних повноважень про захист порушених економічних інтересів територіальної громади м. Енергодара та є належним позивачем.

Крім того, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Пунктом 1 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються субєкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші субєкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обовязковими для виконання. На такій підставі, ЕМР, як розпорядник інформації, зобовязана оприлюднити проект власного оскаржуваного рішення у встановлений законом строк, однак, судом встановлено, що відповідачем не вчинено відповідних дій. Проект цього рішення не опублікований ОСОБА_1 міською радою на час прийняття рішення.

Із рішення ОСОБА_1 міської ради № 5 від 01.04.2016 р. «Про затвердження ОСОБА_3 з відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради» випливає, що правовою підставою його прийняття є ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.22 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.91 Бюджетного кодексу України.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Згідно з ч.4 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобовязаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

На підставі ч.8 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зміни цін/тарифів на послуги/товари центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідній сфері, які призвели до непередбачених витрат виконавців/виробників, центральні органи виконавчої влади зобовязані відшкодувати в повному обсязі збитки, зумовлені такими змінами, протягом поточного фінансового року та до затвердження нового бюджету.

Відповідно до ч.10 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів. Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобовязаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання.

ОСОБА_3 з відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради (далі ОСОБА_3), затвердженої оскаржуваним рішенням ОСОБА_1 міської ради № 5 від 01.04.2016 р., вбачається, що тарифи на житлово-комунальні послуги, виконавцем яких визначено КП «ПКВ» ЕМР, затверджені відповідними рішеннями виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради та на момент їх прийняття були встановлені у розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (абзаци 2, 3 розділу 1).

Відповідно до Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 № 715/2014, НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, встановлює тарифи на комунальні послуги для субєктів природних монополій та субєктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Механізми формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення, визначені порядками формування зазначених цін і тарифів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України за № 869 від 01.06.2011 р. «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Провівши аналіз норми ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суд приходить до висновку, що в даному випадку ОСОБА_1 міська рада не зобовязана відшкодовувати з місцевого бюджету комунальному підприємству, яке надає житлово-комунальні послуги, різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво комунальних послуг, оскільки на момент прийняття тарифів виконкомом міськради вони були економічно обґрунтованими. Навпаки, посадові особи ОСОБА_1 міської ради могли не покладати на міський бюджет додаткові видатки, а внаслідок збільшення протягом строку дії тарифів податків і зборів, мінімальної заробітної плати, амортизаційних відрахувань, підвищення цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси зобовязати КП «ПКВ» ЕМР провести коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подати його на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів, тобто НКРЕКП.

Разом з тим, в порушення вищевказаних вимог законодавства України, приймаючи оскаржуване Рішення, відповідач протиправно проігнорував єдино можливий законний спосіб відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг (абзаци 6-8 розділу 1 оскаржуваної ОСОБА_3), безпідставно мотивуючи своє рішення складністю для КП «ПКВ» ЕМР процедури коригування. Тому суд приходить до висновку, що відповідач незаконно вирішив віднести витрати з відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг за рахунок місцевого бюджету шляхом прийняття оскаржуваного Рішення, що призвело до необґрунтованих втрат місцевого бюджету.

Вищевикладені висновки суду в додаток свідчать про наявність протиправної схеми списання коштів з місцевого бюджету м. Енергодар шляхом необґрунтованого відшкодування різниці в тарифах в обхід НКРЕКП, що містить окремі ознаки вчинення кримінального правопорушення організованого відповідальними особами ЕМР, однак лежить поза межами розгляду даного адміністративного спору.

Суд враховує те, що відповідно до п.5 ч.1 ст.91 Бюджетного кодексу України видатки на місцеві програми розвитку житлово-комунального господарства та благоустрою населених пунктів належать до видатків місцевих бюджетів.

Рішенням ОСОБА_1 міської ради за № 24 від 28.10.2015 р. вже затверджено ОСОБА_3 реформування та розвитку житлово-комунального господарства, обєктів благоустрою, дорожнього господарства м. Енергодара на 2016-2018 роки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 з відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради» (а.с.8-12), затверджена оскаржуваним рішенням ОСОБА_1 міської ради за № 5 від 01.04.2016 р., за своїм змістом не відноситься до програм розвитку житлово-комунального господарства міста Енергодара, а цілі та заходи її фінансування відповідно до законодавства мають бути покриті шляхом коригування тарифів та коштів центральних органів виконавчої влади, а не місцевого бюджету. Внаслідок чого рішення про затвердження вказаної ОСОБА_3 є незаконним та згадана ОСОБА_3 не має фінансуватися з міського бюджету.

Крім того, Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України за № 422 від 30.12.2009 р. «Про моніторинг стану реформування житлово-комунального господарства у 2010 році» затверджено форми звітів у сфері житлово-комунального господарства, в тому числі, форми звітів, необхідних для розрахунку відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг підприємством. Цим же наказом затверджено Короткі розяснення щодо заповнення звітності, пунктом 4 яких встановлено, що звітність повинна ґрунтуватись на даних первинного обліку. Основною вимогою при заповненні звіту є однозначність та достовірність наведеної інформації.

Провівши детальний аналіз нормативної бази, суд дійшов до висновку що обсяг заборгованості підтверджувався надавачами послуг (комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» (надалі КП «ПКВ») на підставі документів визначених Порядком та умовами надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (надалі Порядок), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №375.

Відповідно до п.4. вищевказаного Порядку обсяг заборгованості підтверджується надавачами послуг на підставі таких документів:

1) розрахунок фактичної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що засвідчений підписом керівника або іншої уповноваженої особи надавача послуг, скріпленим печаткою (у разі наявності);

2) копія рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про затвердження тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення;

3) звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств, засвідчений підписом керівника або іншої уповноваженої особи надавача послуг, скріпленим печаткою (у разі наявності), зокрема щодо: надання послуг з теплопостачання (за формою № 1С-теплопостачання); надання послуг з водопостачання та водовідведення (за формою № 1С- водопостачання, водовідведення);

4) звіт про постачання теплової енергії (за формою № 1-теп), звітний кошторис витрат на виробництво теплової енергії (за формою № 23-енерго), довідка про корисний відпуск теплової енергії і розрахунки за неї (за формою № 32-енерго) або звіт про роботу водопроводу (за формою № 1-водопровід) .1 та/або звіт про роботу каналізації (за формою № 1-каналізація);

5) довідка про повернення щомісяця основної суми кредиту та здійснення інших витрат, передбачених графіком повернення кредиту згідно з кредитним договором, кошти якого залучалися для виконання інвестиційних програм.

Отже, суд приходить до повного обґрунтованого висновку, що вище перелічені документи підписані керівником та головним бухгалтером комунального підприємства «ПКВ», і як наслідок - останні несуть персональну відповідальність за відображення достовірних даних. Інших документів, крім перелічених вище, під час складення ОСОБА_3 (а.с. 11) ними не надавалось.

Окрім того, з наданих сторонами доказів суду вбачається, що посадові особи КП «ПКВ» ЕМР, подаючи документи щодо розрахунку суми відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг, не надали розрахунок доходу з послуги теплопостачання за 2015 рік, відсутній розрахунок доходу за послугами водопостачання та водовідведення за 2015 рік. Отже, фактичні витрати на основні матеріали з послуг теплопостачання, водозабезпечення та водовідведення повинні підтверджуватися відповідними звітами з кожної послуги на підставі актів списання товарно-матеріальних цінностей та іншими документами первинного бухгалтерського обліку за 2015 рік.

Разом з тим, під час судового розгляду справи встановлено, що на КП «ПКВ» ЕМР частково відсутні документи первинного бухгалтерського обліку та фінансової звітності за 2015 рік, про що свідчить рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради за №86 від 13.04.2016 р. «Про вжиття заходів щодо відновлення бухгалтерської документації КП «ПКВ», а також лист Державної фінансової інспекції в Запорізькій області за № 08-0619-11/2389 від 27.04.2016 р. та лист Державної фінансової інспекції України за № 06-16/629 від 21.07.2016 р., згідно яких фінансовою інспекцією під час ревізії фінансово-господарської діяльності КП «ПКВ» ЕМР встановлено відсутність на підприємстві бухгалтерського обліку за період з 01.01.2012 р. по 30.04.2015 р., відсутні первинні документи, на підставі яких відображені господарські операції з бухгалтерського обліку підприємства за період з 01.01.2012 р. по 31.01.2016 р.

Отже, за висновком суду, саме КП «ПКВ» ЕМР, як співрозробником ОСОБА_3 (а.с.11) були надані Управлінню комунальної власності ЕМР необґрунтовані звіти та розрахунки по сумі відшкодування різниці в тарифах за відсутності документів первинного бухгалтерського обліку та фінансової звітності, що свідчить про незаконне включення розробником-координатором ЕМР суми різниці в тарифах у розмірі 13,5 млн.грн. (а.с. 9) до оскаржуваного рішення ОСОБА_1 міської ради за № 5 від 01.04.2016 р (а.с. 7).

Крім того, в провадженні правоохоронних органів перебуває досудове розслідування по кримінальним провадженням №001334 та №0000001 від 29.01.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 191, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 366 КК України у тому числі, за фактами укладення посадовими особами КП «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради ряду фіктивних угод, в результаті яких підприємству спричинено збитки на загальну суму 6,8 млн. грн., а також збитки по іншим епізодам (а.с. 26-28, 77-82).

Таким чином, суд приходить до висновку, що включення ОСОБА_1 міською радою витрат за вказаними угодами або сумнівними витратами до собівартості житлово-комунальних послуг фактично сприяє прямо пропорційному незаконному збільшенню різниці між тарифами Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради та фактичними витратами підприємства на виробництво житлово-комунальних послуг і за своєю суттю є прямими збитками місцевому бюджету.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За приписами частин 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 міська рада, заперечуючи проти адміністративного позову, не надали суду будь-яких належних, допустимих та переконливих доказів на обґрунтування своїх заперечень, правомірність прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_1 міської ради за № 5 від 01.04.2016 р. «Про затвердження ОСОБА_3 з відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради» не довів.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення ОСОБА_1 міської ради за № 5 від 01.04.2016 р. «Про затвердження ОСОБА_3 з відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради» є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на це суд вважає вимоги позивача законними та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6-11, 69, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги адміністративного позову депутата ОСОБА_1 міської ради Запорізької області ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення сьомої сесії ОСОБА_1 міської ради VIІ скликання № 5 від 01.04.2016 р. «Про затвердження ОСОБА_3 з відшкодування різниці між затвердженими тарифами та фактичними економічно обґрунтованими витратами на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» ОСОБА_1 міської ради».

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її складання.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги на постанову, а у разі подання апеляційної скарги відразу після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя М. В. Капустинський