Справа № 22-а-1669/11
Суддя: Бондаренко Т. З.
Дата ухвалення: 2011-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-1669/11 19.05.2011
Суддя першої інстанції: Алєйніков В.О. Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2011 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської Сласті у складі: головуючого: Козаченка В.І., суддів: Мурлигіної О.Я., Кутової Т.З., при секретарі судового засідання: Недо К.А., за участю представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради (Далі-Департамент) про стягнення щорічної грошової допомоги,

встановила:

В серпні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що вона є учасник війни і в силу Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з наступними змінами (далі - Закон) має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників війни, в тому числі - на щорічну разову грошову допомогу до 05 травня в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком. Проте ця допомога у 2009 роках виплачена їй у меншому розмірі, ніж передбачено Законом. Посилаючись на викладене та незаконність дій відповідача, позивачка просила стягнути недоплачену допомогу в сумі 2 606 грн.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Департаменту на користь позивачки 2380 грн.

В апеляційній скарзі Департамент просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду вимогам закону.

Колегія судців вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних піцстав.

Судом встановлено, з чим погоджуються сторони, що позивач є ветераном війни - учасником війни. У відповідності до ч. 5 ст. 14 Закону ( із змінами, внесеними Законом від 25 грудня 1998 року) такій категорії громадян передбачена виплата щорічно до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Оплата спірної допомоги провоцилась віцповіцачем в спірний періоц в розмірі, визначеному відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 березня 2009 р. № 211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, в ч.І ст. 2 Закону зазначено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складаються з цього Закону та інших актів законодавства України.

м. Миколаїв

Крім того, статтею 95 Конституції України визначено, що виключно законом про

Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспіль;- потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетно: процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, і* якій вони не суперечать положенням цього Кодексу та закону про Державний бюдж України.

Так, в ст. 14 Закону вносилися зміни законами про Державний бюджет України: 2004-2008 роки, які містили обмеження щодо розміру виплат учасникам війни.

Зазначені Закони України в період з 05 травня по 30 вересня відповідних років та відповідних частинах, протягом якого позивач міг отримати грошову допомог ; Конституційним Судом України не були визнані неконституційними.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» на відмінність в попередніх років, обмежень щодо застосування ст. 14 Закону не встановлено.

Статтею 71 Закону України № 835-УІ «Про державний бюджет України на 2009 ріс у 2009 році надано право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальні виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальні заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідним бюджетними програмами.

Однак, дана норма не надавала Кабінету Міністрів України права зменшувш встановлений Законом розмір разової щорічної грошової допомоги учасникам війни, я визначена в мінімальних пенсіях за віком.

З огляду на таке та загальні засади пріоритетності законів над підзаконним нормативними актами при вирішенні позовних вимог застосуванню підлягає розміри спірні допомоги, визначені на підставі Закону, а не визначені відповідачем розміри допомоги підставі постанови Кабінету Міністрів України.

Більш того, пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідної складовою конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і том; враховуючи ч. З ст. 22 Конституції України, звуження підзаконним актом змісту та обсяг права, наданого Законом не допускається.

У зв'язку з чим суд дійшов правильного висновку про порушення Департаменти прав позивача при нарахуванні та виплаті йому недоплаченої щорічної грошової допомоги з 2009 рік у встановленому Законом розмірі.

Щодо посилань апелянта на правомірність встановлення Кабінетом Міністрів розмірі спірної допомоги у 2009 році в силу ст. 54 Закону України № 835-УІ «Про державші бюджет України на 2009 рік» у 2009 році то вони є помилковими. Так, даними нормам визначено, що розміри державних соціальних гарантій, що визначаються залежно ві; прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом ті нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Між тим, ці положення закон; також підкреслюють пріоритет визначення соціальних гарантій саме законами, а, крім того спірна допомога визначена від мінімальної пенсії за віком, але не прожиткового мінімуму.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується зі способом захисту, обраним судом прі вирішенні спору.

Як вбачається зі змісту позову підставами позовних вимог є неправомірність дії відповідача у відмові перерахувати та виплатити грошову допомогу. Тому відповідним способом захисту прав позивача є покладення на відповідача обов'язку щодо перерахунк; відповідної грошової допомоги.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що постанова суду у відповідності зі ст.201 КАС України підлягає зміні, з покладенням на відповідача обов'язку щодо перерахунку спірної допомоги та виплати недоотриманих позивачем сум.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 201, 205, 207 КАС України, колегія судців

постановила:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчогокомітету Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2010 року змінити, виклавши її резолютивну частину в такій редакції:

Зобов'язати Департамент праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_3 ; Георгіївні щорічну разову допомоги, що передбачена ст. 14 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2009 рік виходячи з розміру трьох мінімальних пенсій за віком.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: