Справа № 641/9827/16-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 р.Справа № 641/9827/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2016р. по справі № 641/9827/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного Фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії; визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в поновлені пенсійних виплат; зобов'язати УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова поновити виплату пенсії та стягнути з УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова на користь позивача невиплачені з березня 2016 року по день проголошення судового рішення пенсійні виплати.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2016р. по справі № 641/9827/16-а позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі м. Харкова щодо припинення ОСОБА_1 з 01.03.2016 року пенсійних виплат. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі м. Харкова поновити ОСОБА_1 з 01.03.2016 року виплату пенсії. В решті позову відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись із постановою суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є пенсіонером за віком з 1992 року, отримував пенсію за місцем свого проживання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії № 126583, виданого Свердловським міськсоцзабезом Луганської області.

З 01.02.2015 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, де отримував по 29.02.2016 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01.03.2016 року позивачу припинено виплату пенсії відповідно до списків управління праці та соціального захисту населення адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради до з'ясування фактичного місця проживання позивача.

Позивач не погодився із діями відповідача щодо припинення виплати йому пенсії та оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із протиправності дій відповідача щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2016 року.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 та п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

За правилами ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3)у разі смерті пенсіонера; 4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5)в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що, як на підставу припинення виплати пенсії позивачу, відповідач посилається на не підтвердження ОСОБА_1 фактичного місця проживання та неподання відповідної довідки внутрішньо переміщеної особи.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на 01.03.2016 року, тобто на час припинення відповідачем виплати пенсії, були відсутні встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення виплати пенсії, а саме отримання пенсійним органом довідки (списків) про відсутність підтвердження проживання особи за певною адресою.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції на час зупинення виплати пенсії позивачу) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюються в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому. Зазначені виплати припиняються з місяця, наступного за тим, у якому завершився строк дії такої довідки, виданої після 09.09.2015 року. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, при прийнятті на облік позивача до УПФУ у Комінтернівському районі м. Харкова ним надано довідку УПСЗН від 11.02.2015 року № , згідно якої позивача взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача - АДРЕСА_1.

З приводу доводів відповідача про те, що він, зупиняючи виплату пенсії, діяв у відповідності до положень постанови Кабінетом Міністрів України від 08.06.2016 року № 352, колегія суддів зазначає наступне.

Припинення виплати пенсії позивачу відбулося 1 березня 2016 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365, тобто посилання на вказану постанову є безпідставним.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що виплату пенсії позивачу припинено з підстав, не передбачених у статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З приводу строку дії довідки, колегія судів зазначає, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року, яка діяла на момент видачі довідки позивачеві, строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи не встановлювався.

Постановою Кабінету Міністрів № 636 26.08.2015 року внесено зміни до постанови № 509, якими, зокрема встановлено строк дії такої довідки у шість місяців з дати її видачі.

Постановою Кабінету Міністрів від 08.06.2016 року № 352 було також внесено зміни до постанови № 509, згідно яких встановлено, що довідка діє безстроково; довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Таким чином, довідка внутрішньо переміщеної особи від 11.02.2015 року № є дійсною, доказів її скасування з підставі, визначених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», не надано.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на час припинення позивачу виплати пенсії (01.03.2016 року) відповідачем застосовано підстави для такого припинення, які не були передбачені чинним законодавством, тому дії відповідача є протиправними.

Також колегія суддів зазначає, що у п. 51 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, вказано, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. При цьому за п. 54 такого рішення зазначено, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, з метою належного захисту прав позивача, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі м. Харкова поновити позивачу з 01.03.2016 року виплату пенсії.

Колегія суддів також зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача з приводу того, що виплата пенсії ОСОБА_1 може бути поновлена тільки, якщо він звернеться із відповідною заявою до Управління Пенсійного Фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, а також на те, що до припинення виплати пенсії він отримував її на рахунок у банківській установі "Укрсоцбанк", а з липня 2016 року пенсія внутрішньо переміщеним особам здійснюється виключно через рахунки АТ "Ощадбанк", є безпідставними, оскільки судом встановлено, що виплату пенсії позивачу припинено протиправно та зобов'язано відповідача поновити таку виплату.

Відповідно до ч. ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Окрім того, вказані доводи відповідача фактично зводяться не до заперечень проти заявлених у позові вимог, а до порядку виконання судового рішення, що не впливає на правомірність висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2016р. по справі № 641/9827/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 21.02.2017 р.