Справа № 163/2795/16а,2а/163/76/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року № 876/10019/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Судової-Хомюк Н.М.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 29 листопада 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 обєднаного УПФ України Волинської області, в якому просив: 1) визнати протиправним дії та скасувати розпорядження субєкта владних повноважень - ОСОБА_1 обєднаного УПФ України Волинської області від 17.10.2016 р. про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років; 2) зобовязати Шацьке обєднане УПФ України Волинської області здійснити призначення позивачу пенсії за вислугу років з 28.09.2016 р. та відповідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції від 26.07.2001 року.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив залишити позов без задоволення.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 29.11.2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови ОСОБА_2 у призначені пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції від 05.11.2001 року. Зобов'язано Шацьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років з 03.10.2016 року відповідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції від 05.11.2001 року. Вимоги в частині зобов'язання ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років за період з 28.09.2016 року по 02.10.2016 року (включно) залишено без розгляду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 29.11.2016 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду в частині задоволених позовних вимог є необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач не звертався до УПФ з заявою встановленого зразка про призначення/перерахунок пенсії. Звернення позивача, на яке він посилається у позовній заяві, надіслано до відповідача поштою (що не передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсії) в порядку передбаченому ЗУ «Про звернення громадян», а відтак і розглядалось відповідачем як звернення за розясненням законодавства щодо підстав та порядку призначення пенсії працівнику прокуратури. Крім того, апелянт зазначає, що правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки такий звернувся щодо її призначення після 01.06.2015 р.. Відповідно до пункту 5 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-ІІV від 02.03.2015 р., із 01.06.2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». При вирішенні питання щодо призначення позивачу пенсії слід керуватись законодавством, яке було чинним на момент подачі позивачем заяви про призначення пенсії.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 29.11.2016 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач апеляційної скарги не визнав, у суді апеляційної інстанції подав заперечення, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржену постанову суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача ОСОБА_1 об'єднаного УПФ України Волинської області із заявою від 28.09.2016 р. про призначення пенсії за вислугу років. У даній заяві позивач зазначив, що підставою виникнення у нього права на пенсію є ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції від 26.07.2001 року (а.с. 12-14).

Листом від 17.10.2016 року ОСОБА_1 обєднаним УПФ України Волинської області позивачу повідомлено, що він не має права на призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ. Позивачу розяснено, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, із 01.06.2015 р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» (а.с. 17).

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції від 26.07.2001 року), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Наявність 20 річного стажу, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, підтверджується відповідними записами в трудовій книжці ОСОБА_2. Так, з 01.09.1994 року по 17.09.2002 року, 8 років 16 днів, позивач працював в органах МВС України, а з 18.09.2002 року по 08.06.2016 року, 13 років 20 днів, - в органах прокуратури (а.с. 15, 16).

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VII від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VII від 02.03.2015 року не скасовано, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнано неконституційними, а до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, тому, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХII від 26.07.2001 року.

Вказана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 24.05.2016 року в справі № 333/6710/15-а.

Таким чином, згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VII, скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у тому числі і ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 26.07.2001 року № 1789-ХII.

Отже, відмова ОСОБА_1 обєднаного УПФ України Волинської області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції від 05.11.2001 року викликана не протиправними діями відповідача, а прийняттям законодавцем нового закону, яким установлено, що з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, у абзаці п'ятому пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України вказано, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХII прийнятий 26.07.2001 року, а ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII прийнятий 02.03.2015 року, тобто пізніше, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

ОСОБА_3 позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії після 01.06.2015 року, тому Шацьке обєднане УПФ України Волинської області правомірно відмовило йому у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру».

При цьому слід зазначити, що при вирішенні питання щодо призначення пенсії підлягає застосуванню законодавство, яке чинне на час звернення заявника до УПФ із відповідною заявою про призначення пенсії за вислугу років, тобто те законодавство, яке діє на момент реалізації особою свого права на призначення пенсії.

Щодо твердження суду першої інстанції про неможливість звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожному достатнього життєвого рівня. Конституційний Суд України виходив із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права, обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України. Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України.

Таким чином, суд першої інстанції в оскарженій постанові сформував помилкові висновки про протиправність дій відповідача та необхідність зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції від 05.11.2001 року.

Крім цього, являються безпідставними висновки суду першої інстанції про залишення без розгляду частини позовних вимог, зокрема за період із 28.09.2016 року по 02.10.2016 року, оскільки статтею 99 КАС України встановлено 6-ти місячний строк для звернення до адміністративного суду із даним позовом, а розглядувану позовну заяву подано до суду першої інстанції 10.11.2016 року.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції від 29.11.2016 р. і прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задоволити.

Постанову Любомльського районного суду Волинської області від 29 листопада 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Н.М. Судова-Хомюк

ОСОБА_4

Повний текст постанови виготовлено 17.02.2017 року.