Справа № 806/2657/16
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року м.Житомир справа № 806/2657/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Алексюк Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області, Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області №280-о/с від 24.11.2016, яким його було звільнено з посади, поновити на посаді заступника начальника УВП з оперативної роботи - начальника оперативного відділу Житомирської установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№8) та стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу (з урахуванням заяви від 16.01.2017, а.с.41-43).

Позовні вимоги мотивовано тим, що підставою звільнення позивача був п.3 наказу Державної пенітенціарної служби України №392/ОД від 07.07.2015, яким на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади. Водночас, виконання даного наказу відбулось 24.11.2016, тобто після закінчення строків виконання дисциплінарного стягнення, передбачених ст.18 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Також зазначає, що відповідно до ч.6 вказаної статті особа вважається такою, яка не має дисциплінарного стягнення, якщо минув рік з дня накладення дисциплінарного стягнення. Крім того, вказує, що відповідачем порушено порядок звільнення, а саме його звільнено не відповідно до ст.63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а згідно ст.18 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України"; питання про звільнення було вирішено неіснуючою та неправомочною кадровою комісією управління.

Відповідач - управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області у письмових запереченнях на позов не визнає позовні вимоги, посилаючись на те, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади, застосоване 07.07.2015, виконано 24.11.2016, з урахуванням того, що з 19.06.2014 по 26.10.2016 позивач перебував у відпустці, а тому відповідачем дотримано строки виконання дисциплінарного стягнення, передбачені ст.18 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України". Також зазначає, що рішення про звільнення позивача з посади прийнято не кадровою комісією управління, а наказом голови Державної пенітенціарної служби України від 07.07.2015 №392/ОД.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача - управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області проти позову заперечував з підстав, вкладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації в судове засідання не з'явився, письмових заперечень на позов не подав.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 03.11.2014 працював на посаді заступника начальника УВП з оперативної роботи - начальника оперативного відділу Житомирської установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№8).

Наказом начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області №280-о/с від 24.11.2016, його було звільнено з посади з 25.11.2016 згідно ст.18 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України". Підстави: наказ Державної пенітенціарної служби України від 07.07.2015 №392/ОД-15, наказ Житомирської установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№8) від 24.10.2016 №250 (а.с.6).

Не погоджуючись із своїм звільненням, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" від 22.02.2006 № 3460-IV (далі Закон №3460) за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено, серед інших, таке дисциплінарне стягнення, як звільнення з посади (п.6 ст.12 Закону №3460).

Згідно із ст.14 Закону №3460 з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу (РНС), начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Відповідно до ст.16 Закону №3460 дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Як зазначалось вище, підставою для прийняття оспорюваного наказу, був наказ Державної пенітенціарної служби України від 07.07.2015 №392/ОД-15 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб управління ДПтС України в Житомирській області та Житомирської установи покарань (№8)".

У п.5 вказаного наказу вказано, що за незадовільну роботу з персоналом установи в напрямку недопущення неслужбових стосунків з ув'язненими та засудженими, неналежну організацію профілактичної роботи з особами, які мають намір скоїти протиправні дії та слабку оперативну обізнаність щодо прихованих негативних процесів, що відбуваються середовищі засуджених та ув'язнених, заслуговує на звільнення з посади заступника начальника УВП з оперативної роботи - начальника оперативного відділу Житомирської установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№8) ОСОБА_1 але, ураховуючи, що на цей час він перебуває у черговій відпустці, питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності вирішити після повернення на службу (а.с.37-38).

З огляду на зміст вказаного наказу, суд приходить до висновку, що позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та не накладено дисциплінарне стягнення.

Як зазначалось вище, лише 24.11.2016 наказом начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області №280-о/с позивача було звільнено з посади з 25.11.2016, тобто після закінчення шестимісячного строку з дня вчинення проступку, що є порушенням ст.16 Закону №3460 та підставою для скасування оспорюваного наказу.

Слід зазначити, що даний наказ не можна розцінити як наказ прийнятий для виконання дисциплінарного стягнення, хоча відповідач у наказі і зазначає ст.18 №3460, оскільки зазначеною статтею передбачено порядок виконання накладених дисциплінарних стягнень, тоді як наказом Державної пенітенціарної служби України від 07.07.2015 №392/ОД-15 на позивача не накладено дисциплінарного стягнення.

Стосовно правомірності решти заявлених позивачем вимог суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи те, що позивача було протиправно звільнено з посади, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді заступника начальника УВП з оперативної роботи - начальника оперативного відділу Житомирської установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№8).

При цьому суд керується позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 (№ рішення у ЄДРСР 41602330), відповідно до якої у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Частиною 2 ст.235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За приписами п.4 Порядку № 100 в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

В пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно п.п. 5 і 8 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи, що позивач перебував у відпустці у останні місяці перед звільненням та не отримував заробітку, суд здійснює розрахунок, виходячи із посадового окладу позивача, як то передбачено п.4 Порядку № 100.

Відповідно до наказу Житомирської установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№8) №201 від 03.11.2014 посадовий оклад позивачу установлено у розмірі 1200 грн. Середньоденний розмір заробітної плати позивача складає 1200*2/62 (кількість днів) = 38,70 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 84 дні (з 25.11.2016 по 17.02.2017), то середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 3250,80 грн., який підлягає стягненню на користь позивача.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій та наявність підстав для звільнення позивача відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

З огляду на викладене, суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника УВП з оперативної роботи - начальника оперативного відділу Житомирської установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№8) з 25 листопада 2016 року та стягнення грошового забезпечення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 158-163,167,186,254,256 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області від 24.11.2016 №280 о/с про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника УВП з оперативної роботи - начальника оперативного відділу Житомирської установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№8) з 25 листопада 2016 року.

Стягнути з Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.11.2016 по 17.02.2017 у розмірі 3250 (три тисячі двісті п'ятдесят) грн.80 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника УВП з оперативної роботи - начальника оперативного відділу Житомирської установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№8) з 25 листопада 2016 року та стягнення грошового забезпечення за один місяць.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст постанови виготовлено: 23 лютого 2017 р.