Справа № 804/5401/16
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2017 рокусправа № 804/5401/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про скасування припису, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог від 13.09.2016, згідно якого просила:

- визнати такими, що не підлягають декларуванню частково переплановані та переобладнані будівлі і приміщення діючого торгівельного комплексу за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1, та не потребують подачі декларації до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області для введення торгівельного комплексу в експлуатацію;

- скасувати припис головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 27.07.2016 року про заборону фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з 27.02.2016 року експлуатації майнового торговельного комплексу за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1.

В обґрунтування позовних вимог позивачем було зазначено, що спірний припис вона вважає протиправним, оскільки, на її думку, не підлягають декларуванню частково переплановані та переобладнанні нею будівлі і приміщення діючого торговельного комплексу, без зміни його геометричних розмірів або функціонального призначення, а тому і не вимагається подача декларацій для введення їх в експлуатацію. Проведенні нею роботи не є об'єктом будівництва, отже такий об'єкт не підлягає декларуванню з подальшою подачею декларації для введення в експлуатацію. Змінені будівлі та приміщення торговельного комплексу повністю відповідають своїм поточним та основним функціональним призначенням нормативним групам приміщень, не виходячи за межі будівельних норм та правил, насамперед, ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. Згідно висновків суду, під час проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ФОП ОСОБА_1 відповідачем було встановлено, що ОСОБА_1 виконані будівельні роботи по реконструкції будівель з комплексу, які були придбані нею за договорами купівлі-продажу (від 16.10.2009 року, від 27.12.2010 року, від 04.10.2012 року), а не торговельного комплексу, на який 02.08.2016 року на підставі акту поточних змін до технічного паспорту від 27.06.2016 року було зареєстровано право власності. У відповідності до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, до самочинного будівництва не належить, зокрема зміна призначень невиробничих приміщень. Оскільки під час перевірки встановлено зміну цільового призначення будівель в цілому, тому, з моменту внесення змін до Інструкції, зміна призначення господарських будівель розцінюється як самочинне будівництво. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволення адміністративного позову.

Позивачем на постанову суду подано апеляцій скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, позивач просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі позивач зазначила, що придбаний нею у власність в період з 2009 по 2012 роки майновий комплекс на час укладення договорів купівлі-продажу був введений в експлуатацію, після чого нею були проведені лише ремонтні роботи та перепланування без зміни основний конструкцій приміщень і їх геометричних форм, а тому нею не було порушено ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того, як зазначено у висновках експертного будівельно-технічного дослідження № 54 від 08.09.2016 року та № 55 від 09.09.2016 року, будівлі та приміщення придбаного нею торгового комплексу в результаті часткового перепланування та переобладнання не є обєктом будівництва або реконструкції; зміни в будівлях не утворюють зміну цільового призначення торгівельного комплексу, а відповідно, результати часткового перепланування та переобладнання в питанні самочинності не суперечать ст. ст. 34, 36, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 12, п. 16 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011, ст. 26 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011, а тому не потребують повторного чи додаткового введення в експлуатацію та не підпадають під дію ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». За твердженням позивача, всім цим доводам суд першої інстанції не надав належної оцінки, проте, наведені висновки експертних досліджень повністю спростовують встановлену судовим рішенням правомірність оскаржуваного припису відповідача.

В судовому засіданні 01.02.2017 позивачем та її представниками за довіреністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю підтримані викладені в апеляційній скарзі доводи та надані пояснення, аналогічні вищенаведеному.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечив проти доводів апеляційної скарги та зазначив, що здійснені позивачем будівельні роботи фактично полягають у реконструкції придбаних нею у власність обєктів нерухомості зі зміною функціонального призначення будівель комплексу. Так, позивачем згідно договорів купівлі-продажу були придбані будівлі комплексу, а не торгівельного комплексу, на який після здійснення реконструкції будівель було зареєстровано 02.08.2016 право власності на підставі акту поточних змін до технічного паспорту від 27.06.2016. Отже, при зміні функціонального призначення будівель комплексу позивачеві необхідно було отримати документ на право виконувати будівельні роботи, та після виконання робіт ввести обєкт в експлуатацію відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На думку відповідача, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення прийняте з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Після перерви в судовому засіданні, у належний спосіб повідомлені про дату, час та місце розгляду справи позивач та її представники за довіреністю в судове засідання 15.02.2017 не прибули. Позивачем суду надана заява про відкладення розгляду справи у звязку з її перебуванням на лікуванні, що підтверджено відповідною довідкою. Вирішуючи дане клопотання, з урахуванням заперечень щодо відкладення розгляду справи, висловлених представником відповідача, колегія суддів прийняла до уваги надані суду докази поважності причин неприбуття позивача в судове засідання, проте дійшла висновку про необхідність відмовити у клопотанні, оскільки представники позивача за довіреністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не прибули в судове засідання без поважних причин, а позивач в свою чергу не надала суду доказів на припинення їх повноважень на ведення даної справи в суді. З урахуванням положень ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття позивача в судове засідання не перешкоджає судовому розгляду справи. Також судом враховані додатково надані позивачем письмові пояснення до апеляційної скарги від 14.02.2017 щодо відсутності в її діях порушень вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також лист виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 13.02.2017 № 288 з питань використання приміщень комплексу за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1.

Заслухавши доводи сторін, їх представників, надані під час розгляду апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та підтверджено наявними у справі доказами, головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 у присутності позивача, відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з Порядком здійснення архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553, на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 976 від 08.09.2015 року щодо удосконалення роботи зі здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, звернення громадянина ОСОБА_6 від 04.07.2016 року № С-572 та направлення для проведення позапланової перевірки від 18.07.2016 року № 526, 27.07.2016 року проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (свідоцтво про державну реєстрацію серії В00 № 516481) за місцезнаходженням об'єкта будівництва: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1, склади будматеріалів, хід та результати якої зафіксовані в акті перевірки від 27.07.2016.

Так, за результатами перевірки було встановлено, що за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1, знаходяться склади будматеріалів. Земельна ділянка, на яких вони розміщені, використовується позивачем на підставі договору оренди земельної ділянки від 18.02.2014 року, укладеного між Новомосковською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 В ході перевірки позивачем був наданий технічний паспорт, зі змісту якого встановлено, що споруди і будівлі не відповідають фактичному розміщенню на земельній ділянці. Об'єкт, що перевірявся, використовується як база-склади будматеріалів, що підтверджено фотоматеріалами, копії яких наявні у справі. Таким чином, перевіряючий прийшов до висновку, що позивач не розробив проектну документацію та не отримав документ на право виконання будівельних робіт, будівництво споруд під складські приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1, чим порушено ст. ст. 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також ч. 8 ст. 39 цього ж Закону, у звязку з експлуатацією об'єкта за вказаною адресою, не прийнятого в експлуатацію.

З урахуванням таких висновків, відповідачем був винесений припис про усунення позивачем порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 27.07.2016 року, що є предметом оскарження у даній справі, за яким вимагається у строк до 09.08.2016 року усунути порушення вимог чинного законодавства та з 27.07.2016 року зупинити експлуатацію об'єкта за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1 (склад будматеріалів), до отримання документа, який надає право на експлуатацію вищезазначеного об'єкта.

Отже, при вирішенні даного спору суд мав перевірити чи відповідають встановлені відповідачем під час перевірки обставини фактичним обставинам у справі, чи підтверджується, виходячи з таких обставин, вчинення позивачем порушень ст. ст. 34, 36, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а відповідно, чи прийнято спірний припис на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, яким врегульовано спірні правовідносини, зокрема Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Суть виявленого відповідачем під час перевірки порушення полягала в тому, що позивач виконала будівельні роботи по реконструкції будівель з комплексу, які були придбані нею за договорами купівлі-продажу від 16.10.2009 року, від 27.12.2010 року, від 04.10.2012 року (т.1 ар.с. 218-220). 27.06.2016 інженером з інвентаризації нерухомого майна проведено технічну інвентаризацію торгового комплексу за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1 та встановлено зміну призначення частини приміщень. Станом на 27.06.2016 ТОВ «Приватземлебуд» виготовлено технічний паспорт на торговий комплекс по пл. Перемоги, 1 м. Новомосковськ (т.1 ар.с. 17-31) та за ОСОБА_1 02.08.2016 зареєстровано право власності на торговий комплекс за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1 (т.1 ар.с. 122-123). Виходячи зі змісту акту поточних змін до технічного паспорту від 27.06.2016 року в результаті проведених будівельних робіт здійснено реконструкцію придбаних за договорами купівлі-продажу об'єктів нерухомості, зокрема комплексу овочесховища (літ.Л) під склад із входом (літ.Л), адміністративно-складського приміщення (літ.Д,Т) під адміністративно-торговельну будівлю (літ.Д,Т), адміністративно-побутового приміщення (літ.Е) під господарську будівлю (літ.Е), боксу (літ.С) під магазин (літ.С). З урахуванням таких обставин, на підставі норм чинного законодавства, відповідач прийшов до висновку, що відбулась зміна функціонального призначення придбаних об'єктів нерухомості, тобто придбані позивачем на підставі договорів купівлі-продажу протягом 2009-2012 років будівлі комплексу в результаті реконструкції змінили призначення на торговий комплекс.

Як стверджує позивач, нею були проведені лише ремонтні роботи у частині придбаних у власність приміщень без зміни їх геометричних розмірів. Однак, виходячи зі змісту договорів купівлі-продажу за період 2009, 2010, 2012 роки, а також акту поточних змін до технічного паспорту від 27.06.2016 року, функціональне призначення придбаних позивачем частин комплексу, а саме: будівлі овочесховища, адміністративно-складського приміщення, адміністративно-побутового приміщення, боксу в результаті проведених робіт було змінено, відповідно, на склад, адміністративно-торговельну будівлю, господарську будівлю, магазин.

Виходячи зі змісту Державних будівельних норм України «склад та зміст проектної документації» (ДБН А.2.2-3:2014, ці норми встановлюють склад та зміст проектної документації, зокрема, на реконструкцію будівель, споруд будь-якого призначення, їх комплексів або їх частин. Відповідно до п. 3.2 будівельних норм, будівництвом є нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення обєктів будівництва. У розумінні п. 3.21 будівельних норм, реконструкцією є перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку обєкта будівництва, що передбачає зміну, в тому числі, його функціонального призначення, в результаті чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників, забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня, поліпшення умов експлуатації.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 34 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент проведення перевірки), замовник має право виконувати будівельні роботи після:

1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України…

2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності;

3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Частинами 1, 2 ст. 36 наведеного Закону передбачено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації.

Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється.

Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 39 Закону, експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Обґрунтовуючи доводи щодо недоведеності відповідачем факту порушень вищенаведених приписів законодавства, позивач послалась на висновки експертного будівельно-технічного дослідження № 54 від 08.09.2016 року та № 55 від 09.09.2016 року, згідно яких в цілому визначено, що досліджувані об'єкти нерухомості не належать до самочинного будівництва.

Як зазначив суд в своєму рішенні, під час судового розгляду справи було з'ясовано, що експертом досліджувався об'єкт нерухомості - торговельний комплекс за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1, який було створено вже після проведеної реконструкції комплексу будівель. Проте, експертом не досліджувались технічні паспорти на комплекс будівель, які були актуальні у 2009 - 2012 роках як підстава для укладання договорів купівлі-продажу цих будівель, про які йшлося вище.

Допитаний судом першої інстанції судовий експерт ОСОБА_7 підтвердив, що його висновки за №№ 54, 55 від 08.09.2016 року та 09.09.2016 року відповідно стосуються виключно дослідження документів від 2016 року, які були надані позивачем разом із заявами від 23.08.2016 року за вх. №№ 54/1, 55/1 про проведення експертного будівельно-технічного дослідження та надання висновків щодо нежитлових приміщень торговельного комплексу за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1. Згідно з відомостями із зазначених висновків, ним були досліджені: технічний паспорт на торговельний комплекс, за вказаною адресою, реєстр №30751209 від 27.06.2016 року, виданий ТОВ «Приватземлебуд», акт поточних змін інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_8 від 27.06.2016 року, довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.08.2016 року.

Крім того, суд встановив, що висновок експерта № 55 базується на не чинній на час його складання редакції Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом № 127 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року.

Як вірно зазначив суд, положення п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом № 127 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року (у чинній редакції від 29.01.2013 року) було змінено у 2013 році та виключено положення про те, що не належить до самочинного будівництва, зокрема, зміна призначення господарських будівель.

Так, у відповідності до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, зі змінами, внесеними на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 2 від 08.01.2013, до самочинного будівництва не належить зміна призначень невиробничих приміщень.

Проте, як вірно встановив суд, виходячи з вищенаведених фактичних обставин, в розглядуваному випадку відбулась зміна цільового призначення будівель комплексу в цілому, а не окремих невиробничих приміщень, а тому абзац сімдесят четвертий п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна в даному випадку не підлягає застосуванню.

Окремо колегія суддів звертає увагу на положення ст. 74 КАС України, відповідно до яких суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом письмових або речових доказів.

При розгляді даної справи судом не вирішувалось питання щодо призначення судової експертизи, отже висновки експертного будівельно-технічного дослідження № 54 від 08.09.2016 року та № 55 від 09.09.2016 року не є доказом в розумінні ст. 82 КАС України.

Доводи апелянта не спростовують вищенаведених висновків та не доводять протиправність спірного припису.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо визнання такими, що не підлягають декларуванню частково переплановані та переобладнані будівлі і приміщення діючого торгівельного комплексу за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, 1, та не потребують подачі декларації до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області для введення торгівельного комплексу в експлуатацію також не підлягає задоволенню.

Так, згідно ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування обєктів містобудування, проектної документації віднесено до повноважень органів, що здійснюють управління у сфері містобудівної діяльності, архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Субєкти владних повноважень застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими субєктами. Втручання в дискреційні повноваження субєкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Отже, в даному випадку лише орган контролю та нагляду у рамках процедури перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності наділений повноваженнями встановити відповідність виконаних підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил. Суд як правозастосовний орган не може втручатись у дискреційні повноваження субєкта владних повноважень та підміняти його.

З вищенаведеного вбачається, що вказана позовна вимога, з урахуванням її формулювання, не забезпечує належного та ефективного захисту прав позивача.

Додатково колегія суддів звертає увагу на положення ст. ст. 17, 105 КАС України. Так, відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Згідно ч. 4 ст. 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

З огляду на викладене та враховуючи приписи частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний припис прийнятий відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно, судом першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановлені обставини та судове рішення прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 200 КАС України виключає підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року по справі № 804/5401/16 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай