Справа № 154/3303/16,2-а/154/202/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року № 876/674/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 грудня 2016 року у справі №154/3303/16 за позовом ОСОБА_3 до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про перерахунок та виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

30.11.2016 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі-Управління), просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії державного службовця згідно з ст.37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ (в редакції, що діяла на дату призначення пенсії) з врахуванням підвищення з 01.12.2015 згідно з постановою Кабінет Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою встановлені нові розміри посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та листа Володимир-Волинського управління Державної казначейської служби України в Волинській області про заробітну плату; зобов'язати відповідача провести з 01.12.2015 перерахунок розміру призначеної пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ в редакції чинній на день призначення пенсії, та постанови Кабінет Міністрів України від 31.05.2000 №865 (в редакції чинній на дату призначення пенсії), у зв'язку з підвищенням з 01.12.2015 розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» в розмірі 82% від заробітної плати на підставі листа Володимир-Волинського управління Державної казначейської служби України в Волинській області від 04.11.2016 №03-56/2194 про заробітну плату.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19.12.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19.12.2016 та прийняти рішення яким відмовити в задоволені позову як безпідставному. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII у зв'язку з чим положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 внесено зміни до п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №865, яка починаючи з 01.12.2015 передбачає лише форму довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, яка затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики, та виключено п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №865. Апелянт зазначає, що відповідно до змін, внесених згідно з постановою Пенсійного фонду України №15-2 від 04.07.2016 про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 №15-1 довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яким їм призначено (перераховано) пенсію, виключено. Таким чином, виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016, тобто після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015, апелянт вважає, що відмова в проведенні перерахунку пенсії є обґрунтованою.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції доходить переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 з 28.03.2008 перебуває на обліку в Володимир-Волинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України, як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 82% заробітної плати, стаж на посаді державного службовця становить 12 років 1 день.

11.11.2016 ОСОБА_3 звернулась у Володимир-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України із заявою щодо перерахунку пенсії, призначеної відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на день призначення пенсії, та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865 (в редакції чинній на день призначення пенсії), у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013, на підставі листа Володимир-Волинського управління Державної казначейської служби України в Волинській області від 04.11.2016 №03-56/2194 про заробітну плату.

Листом Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 17.11.2016 №310/П-02 ОСОБА_3 повідомлено, що пенсії призначені згідно з Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723, перераховуються тільки у випадку, якщо складові пенсійної виплати (надбавки, підвищення, доплати тощо) визначаються від розміру прожиткового мінімуму (а.с.11).

Вважаючи відмову у перерахунку пенсії безпідставною та протиправною, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань. При цьому посилання відповідача на п.5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII судом першої інстанції не приймається до уваги, з огляду на те, що вказана норма стосується призначення, а не перерахунку вже призначених пенсій.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

На час призначення пенсії позивачу загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначались Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у відповідній редакції (далі - Закон №3723-XII).

Згідно з ст.37-1 Закону №3723-XII у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця на час призначення пенсії визначався Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» №865 від 31.05.2000 у відповідній редакції (далі - Порядок №865).

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Порядку №865 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року №432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Згідно з п.5 Порядку №865 перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи.

Форму довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію було затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 №15-1.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII положеннями якого текст статті 37-1 Закону №3723-XII викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом доручалось підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

З 1 грудня 2015 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 9 грудня 2015 року №1013, положеннями якої регламентовано питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям та внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 р. №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», а саме: пункт 4 виключено; абзац перший пункту 5 викладено в такій редакції: « 5. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики». Зазначеною Постановою не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

На час звернення позивача до Управління із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідних нормативно-правових актів щодо умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям прийнято не було.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії був чинний Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ (набрав чинності з 01.05.2016), яким не передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсій державним службовцям. З набранням чинності Закону №889-VІІІ стаття 37-1 Закону №3723-XII втратила чинність.

Відповідно до ст.90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В свою чергу, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців. Таким чином, з 1 травня 2016 року Законом №889-VIII по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Таким чином, пенсії, призначені згідно із Законом №3723-ХІІ, перераховуються у відповідності до вимог Закону №1058-ІV, тобто, тільки у випадку, якщо складові пенсійної виплати (надбавки, підвищення, доплати тощо) визначаються залежно від розміру прожиткового мінімуму.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що Постановою правління Пенсійного фонду України від 04.07.2016 №15-2, яка набрала чинності з 02.09.2016 виключено абзаци третій, четвертий пункту 1 Постанови правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 №15-1, якою затверджувались форми довідок про заробітну плату.

Окрім того, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», яка набрала чинності з дня її опублікування (23.09.2016р.) та яка застосовується з 01.05.2016, втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865.

Вказане відображено у листі Володимир-Волинського управління Державної казначейської служби України Волинської області від 04.11.2016 №03-56/2194, згідно з яким форми довідок про заробітну плату, які надавались для проведення перерахунку пенсії, виключені постановою правління Пенсійного фонду України від 04.07.2016 №15-2, одночасно позивача повідомлено про розмір заробітної плати заступника начальника відділу бюджетних надходжень, видатків та обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів за грудень 2015 року (а.с.8).

Слід зауважити, що діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

В Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 9 лютого 1999 року визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому Закони №76-VII, №213-VIIІ та №889-VIІI не визнані неконституційними та підлягають застосуванню.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на час звернення позивача із заявою щодо перерахунку пенсії чинним законодавством не визначено права і не передбачено підстав, порядку реалізації та обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до норм Закону України «Про державну службу», в свою чергу, Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, а отже, у відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися. Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Водночас, Конституційний Суд України у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» зазначив, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, Конституційний Суд України у своєму рішенні вказує, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то такі в силу приписів ст.94 КАС України та відмови в позові позивачу, зі сторін спору не стягуються.

Керуючись статтями 41, 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити.

Постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 грудня 2016 року у справі № 154/3303/16 скасувати та прийняти нову, якою в задоволені позову ОСОБА_3 до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про перерахунок та виплату пенсії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Постанови складено 21.02.2017р.