Справа № 750/12576/16-а
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/217/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

22 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 10 рішення Чернігівської міської ради (дев'ятої сесії сьомого скликання) від 30 червня 2016 року про відмову у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1) орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та зобов'язати Чернігівську міську раду на найближчій сесії повторно розглянути в межах норм закону його заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1) орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 2012 року він неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1) орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідач виносив рішення про відмову у задоволенні його клопотання, проте рішеннями судів різних інстанцій його права поновлювалися, визнавалися незаконними та скасовувалися рішення відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на вказану земельну ділянку. Чергове рішення про відмову у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1) орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідач прийняв 30 червня 2016 року. Вказану відмову позивач вважає незаконною, оскільки відсутні підстави для відмови, передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Позивач також вказує, що посилання відповідача на Закон України «Про оренду землі» є безпідставними, оскільки даний закон не може бути застосований до даних правовідносин, так як в ньому йде мова про оренду землі, а звернення позивача стосується передачі земельної ділянки у власність. До того ж на забудову земельних ділянок по АДРЕСА_1 вже розроблена проектно-кошторисна документація, яка погоджена з головним архітектором міста.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача - Чернігівської міської ради у судове засідання не з'явився, подав заперечення на позов та просив розглянути справу без його участі.

Згідно положень частини 1 статті 41 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У судовому засіданні встановлено, що у грудні 2012 року позивач звернувся до Чернігівської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Рішенням Чернігівської міської ради від 26 грудня 2012 року йому було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту відведення землі, однак рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2013 року рішення відповідача було визнано протиправним і скасовано.

12 листопада 2013 року позивач в черговий раз подав до відповідача заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо тієї ж самої земельної ділянки, проте відповідач звернення тривалий час не розглядав.

У зв'язку з тим, що відповідач не розглядав тривалий час звернення позивача, останній звертався до суду і постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, було зобов'язано Чернігівську міську раду на найближчій сесії розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 листопада 2013 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

28 січня 2016 року клопотання позивача було розглянуто, проте відповідач знову прийняв рішення (п. 7) про відмову у наданні вказаного вище дозволу.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2016 року визнано протиправним і скасовано пункт 7 рішення Чернігівської міської ради від 28.01.2016 року № 3/VІІ-25 про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зобов'язано Чернігівську міську раду на найближчій сесії (після набрання постановою суду законної сили) повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ухвалити по цій заяві законне та обґрунтоване рішення.

Пунктом 10 рішення Чернігівської міської ради «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва, будівництва індивідуальних гаражів та городництва» від 30 червня 2016 року № 9/VII-16 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Із заперечень відповідача вбачається, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 є вільними від забудови і відносяться до земель запасу комунальної власності.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Конституції України та ст. 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Згідно ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частина 3 статті 123 Земельного кодексу України визначає, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановлених законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає чіткий перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

А тому, суд вважає, що у разі звернення особи із заявою в порядку ст. 118 Земельного кодексу України до міської ради про виділення земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту земельної документації, заява має бути розглянута міською радою виключно на пленарному засіданні та, за результатами розгляду заяви, має бути прийнято відповідне рішення. При цьому, рішення про відмову у задоволенні клопотання згідно наданими громадянами документами повинно бути мотивоване, із зазначенням підстав для такої відмови.

Оскаржуваний позивачем пункт рішення не відповідає вищевказаним положенням Земельного кодексу України, оскільки рішення про відмову у задоволенні клопотання було прийнято без його мотивування та без зазначення підстав для такої відмови.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, відповідно до частин першої, третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване позивачем рішення зазначеним вимогам Кодексу не відповідає, оскільки не містить обґрунтування висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви позивача.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 із заявами про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1) орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) звертався неодноразово, вперше у грудні 2012 року, і ці його заяви не були належним чином розглянуті відповідачем, у зв'язку з чим позивач за захистом свого порушеного права звертався до суду, а крім того, зазначені відповідачем у оскаржуваному рішенні підстави для чергової відмови позивачу у задоволенні його заяви не передбачені ст. 118, 123 Земельного кодексу України, а тому суд вважає вимоги позивача обгрунтованими, а отже позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 3, 94, 158-163, 186 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 10 рішення Чернігівської міської ради від 30 червня 2016 року № 9/VII-16 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,1000 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Зобов'язати Чернігівську міську раду на найближчій сесії (після набрання постановою суду законної сили) повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0.1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ухвалити по цій заяві законне та обґрунтоване рішення.

Стягнути з місцевого бюджету міста Чернігова на користь ОСОБА_1 551 грн. 21 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанову може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: