Справа № 2а/2570/414/2011
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2011-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/414/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд колегією суддів в складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

суддів Дякова В.І., Зайця О.В.,

за участю секретаря Розмовенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна податкова адміністрація України, про визнання дій незаконними та повернення незаконно утриманого податку, -

В С Т А Н О В И В :

26.01.2011 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна податкова адміністрація України, про визнання дій незаконними щодо утримання з вихідної допомоги податку з доходів фізичних осіб у розмірі 15% та стягнення незаконно утриманого податку з вихідної допомоги позивача як судді у відставці у розмірі 15%, що складає суму 41829,79 грн. Крім того, позивач просив допустити постанову суду до негайного виконання.

10.02.2011 року протокольною ухвалою суду Державне казначейство України та Державну судову адміністрацію України залучено до участі у справі в якості відповідачів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги змінив та остаточно просить визнати дії Державної судової адміністрації України щодо утримання з вихідної допомоги податку з доходів фізичних осіб у розмірі 15% незаконними та повернути незаконно утриманий податку з вихідної допомоги позивача як судді у відставці у розмірі 15%, що складає суму 41829,79 грн.

Представник Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області та Державної судової адміністрації України в судовому засіданні посилалась на колізію законів, які створюють неоднозначне їх застосування, а тому просила розглянути справу на розсуд суду.

Представник Державного казначейства України до суду не з»явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи, що останній є субєктом владних повноважень, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, суд вирішив розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у ній доказів, керуючись ч. 4 ст. 128 КАС України.

У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної податкової адміністрації України вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Представник в обґрунтування своєї позиції зазначив, що за змістом статей 1, 3, 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" вихідна допомога, що виплачується судді, який пішов у відставку є фінансовою допомогою і є доходом у вигляді додаткового блага, яке не виключається із складу загального оподатковуваного доходу згідно з нормами п.4.3 ст.4 вказаного Закону, а відповідно така допомога включається до загального місячного оподатковуваного доходу і оподатковується за ставкою 15%.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 02 грудня 2010 року № 2764-VI ОСОБА_1 звільнено з посади судді Бобровицького районного суду Чернігівської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2010 року № 56-к відраховано ОСОБА_1, суддю Бобровицького районного суду Чернігівської області, 22 грудня 2010 року зі штату суду у зв'язку з поданням заяви про відставку, зобов'язано припинити виплату щомісячного грошового утримання, виплатити вихідну допомогу в розмірі місячного заробітку позивача на посаді судді Бобровицького районного суду Чернігівської області за 34 роки роботи на посаді судді.

Згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 12 січня 2011 року № 03-38/57 позивач працював у Бобровицькому районному суді Чернігівської області на посаді судді і у зв'язку з виходом у відставку йому була виплачена вихідна допомога в розмірі 278865,28 грн., з якої утримано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 15% на суму 41829,79 грн.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Право на отримання вихідної допомоги судді у разі його виходу у відставку передбачене ст 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-XII (у редакції чинній на момент існування спірних правовідносин), за якою судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку (частина третя).

Пунктом 4.2 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено виключний перелік доходів, що включені до складу загального місячного оподатковуваного доходу.

Відповідно до п.п.4.3.1 п.4.3 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включаються сума державної матеріальної та соціальної допомоги у вигляді адресних виплат коштів.

Вихідна допомога судді за своєю природою є державною допомогою, спрямованою на забезпечення судді у відставці, відповідного його статусу життєвого рівня, наближеного до матеріального стану працюючого судді.

Отже, оскільки Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб»не передбачає стягнення податку з вихідної допомоги судді, який пішов у відставку, при вирішенні даного питання застосовуються норми Закони України «Про статус суддів».

Крім того, пільги, компенсації та гарантії є видом соціальної допомоги та необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. по справі №1-1/2004, не допускається заниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005р. по справі №1-21/2005 зазначено, що за змістом ст.126 Конституції України положення частини третьої ст.11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозвязку з ч.8 ст.14 Закону України «Про судоустрій України» (на час виникнення правовідносин) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючи гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів) зазначено: "Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004)" (абзац третій підпункту 3.4 пункту 3).

Отже норми про матеріальне забезпечення суддів, щодо їх соціального захисту, які встановлені ч. 3ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (на час виникнення спірних правовідносин) не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації.

Аналіз наведених правових актів, з врахуванням правової позиції Конституційного Суду України, дає підстави дійти висновку, що вихідна допомога судді, в разі виходу його у відставку є видом соціальної допомоги в розумінні Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", тому не підлягає оподаткуванню. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що у правовідносинах щодо оподаткування вихідної допомоги судді, який пішов у відставку, з огляду на вказану правову позицію Конституційного Суду України, спеціальною нормою є положення статті 43 Закон України "Про статус суддів", яка виключає можливість оподаткування вихідної допомоги.

Таким чином, посилання представника третьої особи на підпункт 22.2 статті 22 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", відповідно до якого в разі, якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього Закону, є безпідставним.

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Статтю 256 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік, яким передбачено негайне виконання постанови суду.

Постанова про повернення суми в розмірі 41829,79 грн. безпідставно утриманого податку не підлягає негайному виконанню. Отже, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки податок з доходів фізичних осіб утримано Державною судовою адміністрацією України, що підтверджується розрахунковим листом (а.с.8), то вказана сума утриманого податку в розмірі 41829,79грн. підлягає поверненню позивачу з ДСА України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача щодо оподаткування вихідної допомоги позивача судді, який пішов у відставку в розмірі 15% на підставі Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", а відповідно сума утриманого податку 41829,79 грн. підлягає поверненню позивачу.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна податкова адміністрація України, про визнання дій незаконними та повернення незаконно утриманого податку, задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Державної судової адміністрації України щодо незаконно утриманого податку з доходів фізичних осіб з вихідної допомоги судді у відставці ОСОБА_1.

Зобовязати Державну судову адміністрацію України повернути судді у відставці ОСОБА_1 незаконно утриманий податок з доходів фізичних осіб в розмірі 41829,79 грн.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Соломко І.І.