Справа № 802/1789/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1789/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

09 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Апеляційний суд Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Апеляційний суд Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи.

06 лютого 2017 року на адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без його участі (вх. 2096/17).

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.12.2015 ОСОБА_2, будучи суддею Апеляційного суду Вінницької області, звернувся до Вищої ради юстиції та Верховної Ради України із заявами про відставку (а .с. 14-15).

19.04.2016 Верховною Радою України прийнято Постанову № 1120-VIII "Про звільнення суддів", відповідно до якої позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а. с. 6).

Наказом голови Апеляційного суду Вінницької області від 14.06.2016 № 37/2-07к ОСОБА_2 виведено зі штату Апеляційного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку (а. с. 6).

29.06.2016 позивач звернувся до ДСА України із заявою, у якій просив виплатити йому передбачену ч. 3 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" (в редакції на час обрання на посаду судді), а в подальшому ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вихідну неоподатковувану допомогу у зв'язку з виходом судді у відставку. При цьому позивач посилався на те, що право на відставку він набув ще задовго до подання заяви про відставку, а тому виплату вихідної допомоги у зв'язку з відставкою необхідно провести у розмірі місячного заробітку за основною посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді (а. с. 7).

Листом від 18.07.2016 № Ч826-16-924/16 відповідач відмовив у виплаті позивачу вихідної допомоги через відсутність правових підстав для проведення такої виплати (а. с. 8).

Не погоджуючись з відмовою ДСА України у виплаті вихідної неоподатковуваної допомоги у зв'язку з виходом у відставку в розмірі місячного заробітку за основною посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на дату подання позивачем заяви про відставку (25.12.2015), так і на дату прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення його з посади судді (19.04.2016) був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01.04.2014, в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII виключено ст. 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги, у зв'язку із чим у позивача відсутнє право на отримання такої допомоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на слідуюче.

Згідно зі ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Закону № 2453-VI, питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.

Положеннями ч. 3 вказаної статті передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Таким чином, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (19.04.2016).

За приписами ч. 1 ст. 136 Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 01.04.2014) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону № 2453-VI, а саме: виключено ст. 136 даного Закону, яка визначала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Колегія суддів зауважує, що рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення ст. 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неврахування судом першої інстанції, при винесені оскаржуваного рішення, положень ст. 143 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII стосовно виплати судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, судова колегія зазначає наступне.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", положенями ч. 1 ст. 143 якого передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Проте, Закон № 2453-VI, в редакції чинній на момент винесення Верховною Радою України постанови від 19.04.2016 № 1120-VIIІ "Про звільнення суддів", якою ОСОБА_2 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, не містив правових норм щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат.

В той же час, положення ч. 1 ст. 143 Закону № 1402-VIII щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою набрали чинності після виходу позивача у відставку.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином колегія суддів зазначає, що виключення статті, що передбачала вихідну допомогу судді у зв'язку з виходом у відставку не може бути розцінено як звуження конституційних гарантій незалежності судді, порушення принципу передбачуваності Закону, та відповідно не створює обов'язку держави для виплати вихідної допомоги судді без правових на те підстав.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата набуття права на вихід у відставку, і на момент винесення Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади, діяли норми Закону № 2453-VI, якими не передбачалась виплата вихідної допомоги, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги, в тому числі і відповідно до ч. 1 ст. 143 Закону № 1402-VIII.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, відмовляючи в задоволенні заяви про нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги при виході у відставку, не допустили порушення його прав.

Враховуючи те, що посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, а судом першої інстанції повно та всебічно встановлені обставини, що мають значення для справи, який ухвалив оскаржуване рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволенню, а постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.