Справа № 236/3172/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Біланова Н.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року справа № 236/3172/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Міронової Г.М., Чебанова О.О.,

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

за участі позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Давиденко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року у справі № 236/3172/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2016 позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що в органах прокуратури Донецької області він працює з 27.06.2002 та набув необхідний стаж для призначення пенсії за вислугою років. 22.11.2016 позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області (далі - Управління) із заявою про призначення пенсії, за результатами розгляду якої рішенням відповідача № 17 від 30.11.2016 в призначенні пенсії було відмовлено. При цьому відповідач посилався на норми п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VII), якими скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до низки законів України, в тому числі Закону України «Про прокуратуру».

Вважає, що вказане рішення Управління не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Закон України «Про прокуратуру» №1697-VП від 14.10.2014 набрав чинності 15.07.2015 та на цей час є чинним. Згідно чинної ч.1 ст. 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2016 по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Таким чином, на момент звернення до Управління (22.11.2016), позивач вважає, що мав право на пенсію за вислугою років, оскільки станом на 01.11.2016 його вислуга років складала 26 років 06 місяців 09 днів, з них безпосередня робота в органах прокуратури 13 років 02 місяців 23 дні та 13 років 3 місяці 16 днів проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ та строкова військова служба.

Також позивач зазначав, що така відмова суб'єкта владних повноважень грубо порушує гарантоване ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення, і просив суд визнати дії відповідача протиправними, скасувати рішення № 17 від 30.11.2016 та зобов'язати призначити пенсію за вислугу років.

Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року у справі № 236/3172/16-а адміністративний позов було задоволено повністю, внаслідок чого, визнано протиправним та скасовано рішення Управління № 17 від 30.11.2016 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру", зобов'язано Управління призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII виходячи з розміру 60 відсотків від суми заробітної плати починаючи з 22.11.2016.

Постанова мотивована тим, що станом на 01 червня 2015 року Закон № 1697-VІІ не набрав чинності, а набрав чинності 15 липня 2015 року, тому не можна вважати, що Закон № 213-VІІІ скасовує норми Закону № 1697-VІІ, який є чинним, щодо врегулювання питань пенсійного забезпечення вважається більш пізнім, тому суд першої інстанції вважав, що саме його норми підлягають застосуванню в даних правовідносинах.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що частиною 5 розділу III Закону №213-VIII з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначалась, зокрема згідно з Законом України «Про прокуратуру». Умови та порядок призначення та перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідних рішень Уряду щодо перерахунку пенсій прийнято не було. Відтак, з 01.06.2015 органами Пенсійного фонду України пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не призначаються, а призначені до 01.06.2015 року - не перераховуються.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 27.06.2002 працює в органах прокуратури Донецької області. 22.11.2016 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру».

Станом на 22.11.2016, тобто на дату звернення до Управління, стаж роботи в органах прокуратури становив 13 років 2 місяців, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (а.с.14-20) та довідкою Прокуратури Донецької області від 09.11.2016 №11/1042.

Рішенням від 30.11.2016 №17 відповідачем було відмовлено позивачеві в призначенні пенсії згідно з Законом України «Про прокуратуру», оскільки з 1 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ, пунктом 5 Прикінцевих положень якого передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 16 Закону №1697-VІІ, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Посилання відповідача на те, що з 1 червня 2015 року не здійснюється призначення пенсій відповідно до спеціального законодавства, зокрема відповідно до Закону №1697-VІІ, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки згідно з п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Станом на 01 червня 2015 року Закон № 1697-VІІ не набрав чинності, а набрав чинності 15 липня 2015 року, тому не можна вважати, що Закон № 213-VІІІ скасовує норми Закону № 1697-VІІ. Закон № 213-VІІІ стосувався іншого Закону - Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Закон № 1697-VІІ є чинним, щодо врегулювання питань пенсійного забезпечення набрав чинності пізніше в часі за Закон № 213-VІІІ, тому саме норми Закону № 1697-VІІ підлягають застосуванню в даних правовідносинах.

Відповідно до частини 3 статті 86 Закону №1697-VII, розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведена законність та правомірність прийняття спірного рішень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності своєї відмови позивачу у призначенні пенсії, тому ці позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, згідно пункту 29 розділу І Закону України від 24.12.2015 № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 911-УІІІ) абзаци перший та другий частини п'ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VІІ викладено в такій редакції: "15. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Тимчасовий характер цієї норми продовжено до 31 грудня 2017 року Законом України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Тобто, згідно чинного законодавства, незважаючи на задоволення вимог про необхідність здійснення призначення позивачу пенсії з 22.11.2016, позивач не має право на отримання пенсії ані в 2016, ані в 2017 роках. Відтак, задовольнити вимоги ОСОБА_2 про виплату йому пенсії з 22.11.2016 апеляційний суд не має правових підстав.

Також слід зазначити, що такі обмеження відповідно зазначеного Закону були застосовані також до всіх інших службовців державного сектору.

Зазначене свідчить про те, що позовні вимоги позивача в частині виплати пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII виходячи з розміру 60 відсотків від суми заробітної плати починаючи з 22.11.2016, місцевим судом задоволені необґрунтовано, що є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла до висновком про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати пенсії позивачу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині виплати пенсії, проте такий помилковий висновок суду в цій частині не призвів до неправильного вирішення по суті справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

В повному обсязі ухвалу виготовлено 15 лютого 2016 року.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області - задовольнити частково.

Постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року у справі № 236/3172/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії - змінити.

В третьому абзаці резолютивної частини постанови Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року у справі № 236/3172/16-а слова «та виплачувати» - виключити.

В іншій частині постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року у справі № 236/3172/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: Г.М.Міронова

О.О.Чебанов