Справа № 803/1500/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року №876/9429/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Андрушківа І.Я.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1,

та відповідача - Ярошика Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ОДПІ) у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) від 29.06.2016 №131703-13.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що застосування контролюючим органом положень Закону України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71-VIII), яким встановлено транспортний податок з фізичних осіб не може мати місце у 2016 році, оскільки відповідно до норм Податкового кодексу України (далі - ПК) такий податок є складовою частиною податку на майно і встановлюється за рішенням відповідної місцевої ради, яке не було оприлюднене у встановленому порядку, а тому повинно застосовуватись не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі №803/1500/16 позов задоволено.

Постанову оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована тим що, транспортний податок є обов'язковим згідно з нормами ст.267 ПК, своєчасність чи несвоєчасність прийняття міською радою рішення про встановлення такого податку не впливає на можливість його справляння, оскільки до прийняття рішення міської ради має справлятися відповідно до норм вищезазначеної статті. А тому, відповідач не може не нараховувати грошове зобов'язання з транспортного податку попри наявність передбаченого чинним законодавством обов'язку здійснювати таке нарахування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідна міська рада при прийнятті рішення про встановлення транспортного податку на 2016 рік не дотримала обмежень передбачених нормами ПК, оскільки внесла зміни до елементу такого податку без дотримання шестимісячного строку до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, та офіційно не оприлюднила таке рішення до 15 липня року, що передує бюджетному періоду.

Такі висновки цього суду є необгрунтованими з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ моделі GLE 400 4 MATIK, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 2996 куб.см., рік випуску 2015, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.7).

28.01.2015 Луцька міська рада (далі - Міська рада) прийняла рішення №69/5 «Про встановлення транспортного податку у м.Луцьку» (далі - Рішення №69/5), відповідно до якого вирішено встановити на території м.Луцька транспортний податок з додатком до Рішення у вигляді положення. Зокрема, положенням визначено платників податку, об'єкт та базу оподаткування, ставку податку (а.с.24-25) .

02.02.2016 Міською радою прийнято рішення №3/10 «Про встановлення транспортного податку у м.Луцьку» (далі - Рішення №3/10) відповідно до якого Рішення №69/5 втратило свою чинність, а також змінено об'єкт та базу оподаткування щодо транспортного податку (а.с.26-27).

29.06.2016 ОДПІ було прийняте ППР, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з транспортного податку в сумі 25000грн.

Позивач посилаючись на неправомірність оскаржуваного ППР звернулася до суду з даним позовом.

Законом №71-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2015 до ПК внесені зміни, зокрема ст.267 викладено в новій редакції «Транспортний податок», тобто фактично запроваджено цей податок.

Згідно з пп.267.1.1 п.267.1 цієї статті (в редакції Закону №71-VІІІ) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1, у свою чергу, встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до п.267.4 зазначеної статті ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 цієї статті, а до п.267.5 - базовий податковий (звітний) період як елемент транспортного податку дорівнює календарному року.

Станом на час прийняття оскаржуваного ППР діяв Закон України від 24.12.2016 №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (далі - Закон №909-VIII), що набрав чинності 01.01.2016, яким було внесено зміни у пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК за яким об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Статтею 265 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відтак, транспортний податок є елеметом податку на майно.

За змістом пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Відповідно до пп.267.3.1 п.267.3 ст.267 ПК базою оподаткування є легковий автомобіль, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з п.267.4 цієї ж статті ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування Нормами пп.267.5.1 п.267.5. ст.267 ПК передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно пунктів 33.1, 33.3 ст.33 ПК податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів. Базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку. Визначення пп.267.5.1п.267.5 ст.267 ПК календарного року базовим податковим (звітним) періодом не означає, що платник транспортного податку повинен мати об'єкт оподаткування впродовж всього цього періоду. Для виникнення податкового обов'язку достатньо, щоб цей юридичний факт мав місце в календарному році, за який контролюючий орган уповноважений визначити податкове зобов'язання. Це відповідає як самій сутності податкового періоду, так і нормативному регулюванню сплати транспортного податку.

Підпунктом 267.6.1 п.267.6 ст.267 ПК передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп.267.6.2 п.267.6 цієї статті податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Стаття 4 ПК визначає основні засади податкового законодавства України, таким принципом, зокрема, є стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (пп.4.1.9 п.4.1).

За змістом пунктів 4.3 та 4.4 цієї ж статті податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів. Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу (п.6.1 ст.6 ПК).

Пунктом 7.3 ст.7 ПК врегульовано, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

У відповідності до ст.8 цього ж Кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пунктів 10.1, 10.2, 10.3 ст.10 ПК до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження, зокрема сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів урегульовані ст.12 ПК.

У п.12.3, цієї статті указано, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом підпунктів 12.3.2, 12.3.3 п.12.3 ст.12 ПК при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

З наведених законодавчих норм випливає, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Одночасно пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК визначено порядок опублікування та застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку. Зазначене рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення.

В п.7 розділу ІІ «Прикінцевих положень» Закону №909-VIII зазначено: рекомендувати органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст.10 ПК.

Відтак, органи місцевого самоврядування, виконуючи рекомендацію Закону№909-VIII та приймаючи відповідні рішення, зобов'язані дотримуватись інших обов'язкових приписів ПК.

Таким чином, за загальним правилом, податкові зобов'язання по місцевому податку можуть визначатися податковим органом у разі, якщо міська рада своїм рішенням встановила цей місцевий податок.

Підпунктом 12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України, передбачено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Більше того, п.4 розділу ІІ «Прикінцевих положеннь» Закону №909-VIII установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті виходячи з норм ст.267 ПК, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку.

Відтак, оскільки сплата транспортного податку є обов'язковою відповідно до вимог ПК та справляється незалежно від прийняття відповідною місцевою радою рішення про встановлення такого податку, ОДПІ було правильно визначено грошове зобов'язання з такого податку виходячи з мінімальних ставок для його справляння.

Крім того, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що пробіг автомобіля, який належить позивачу на праві власності, становить 11000 км. Представник відповідача подав відповідний розрахунок вартості автомобіля, згідно якого середньоринкова вартість цього транспортного засобу перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Отже, такий автомобіль є об'єктом оподаткування за ставкою податку у розмірі передбаченому п.267.4. ст.267 ПК на 2016 рік.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову, з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 10 лютого 2017 року.