Справа № П/811/1137/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2017 рокусправа № П/811/1137/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Олександрійської міської ради на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі № П/811/1137/16 за позовом Олександрійської міської ради до Державного реєстратора Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області, треті особи - ОСОБА_1, Приватне підприємство "Гео-Кадастровий Центр" про скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Олександрійська міська рада (далі - позивач) звернулася суду з позовом до Державного реєстратора Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області (далі - відповідач), в якому просила, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області Донченко Ярослава Олександровича щодо проведення 01 березня 2016 року державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,1166 га, за кадастровим номером НОМЕР_1, яка призначена для садівництва та знаходиться на колишніх відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ "Черемшина");

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1166 га, за кадастровим номером НОМЕР_1, яка призначена для садівництва та знаходиться на колишніх відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ "Черемшина"), що здійснена 01 березня 2016 року Державним реєстратором Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області Донченко Ярославом Олександровичем.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у задоволенні адміністративного позову Олександрійської міської ради до Державного реєстратора Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області, треті особи - ОСОБА_1, Приватне підприємство "Гео-Кадастровий Центр" про скасування державної реєстрації відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Олександрійська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема зазначено, що державна реєстрація земельної ділянки та ведення Державного земельного кадастру відбувається за заявочним принципом, тобто, на час виникнення спірних правовідносин не було передбачено можливості державної реєстрації земельної ділянки за відсутності заяви особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою. Таким чином, документи, подані для державної реєстрації земельної ділянки на підставі проекту землеустрою, розробленого за заявою ОСОБА_1 не відповідають вимогам закону, а тому у відповідача були підстави для відмови у державній реєстрації відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України № 3613-VІ.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 08 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Олександрійської міської ради Кіровоградської області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,1166 га, на бувших відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ "Черемшина"), м. Олександрія, Кіровоградська обл. (а.с.10).

Відповідь про результати розгляду заяви від 08 липня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,1166 га, на бувших відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ "Черемшина"), м. Олександрія, Кіровоградська обл. ОСОБА_1, позивачем надано не було.

04 серпня 2015 року ОСОБА_1 уклав з ПП "Гео-кадастровий центр" договір №04/08 з розроблення проектно-технічної документації із землеустрою, за яким ПП "Гео-кадастровий центр" зобов'язалося розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1166 га, на бувших відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ "Черемшина"), м. Олександрія, Кіровоградська область (а.с.12,13).

Разом з тим, 04 вересня 2015 року ОСОБА_1 на адресу позивача направив повідомлення про укладення вищезазначеного договору щодо виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,1166 га, на бувших відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ "Черемшина"), м. Олександрія, Кіровоградська область (а.с.11).

При цьому до повідомлення додано копію договору на розроблення проектно-технічної документації із землеустрою, копію заяви.

01 березня 2016 року Державним реєстратором Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області Донченко Я.О. проведено реєстрацію земельної ділянки згідно поданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва (а.с.7).

Незгода позивача з діями відповідача по проведенню реєстрації земельної ділянки згідно поданого проекту землеустрою і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на ненадання позивачем ОСОБА_1 відповіді на подану ним заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у відповідності до приписів ст. 118 ЗК України діє принцип «мовчазної згоди» та у третьої особи виникло обґрунтоване право на розроблення проектно-технічної документації із землеустрою. З огляду на те, що згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва відсутній об'єкт будівництва, а також відсутні докази того, що ОСОБА_1 планується розташування такого об'єкта, то відсутня і необхідність відповідного погодження виконавчим органом Олександрійської міської ради у сфері містобудування та архітектури. При цьому право позивача не порушується, адже всі необхідні документи будуть передані позивачу для вирішення питання про надання у власність землі або відмову у наданні.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно пункту 34 частини першої статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР від 21.05.1997 р., зі змінами та доповненнями, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону.

Конституційний Суд України в Рішенні №10-рп/2010 від 01.04.2010 р. (справа за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів „а", „б", „в", „г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України) зазначив, що системний аналіз положень Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Відповідно до пунктів „а", „б", „в", „г" статті 12 Земельного кодексу України, зі змінами та доповненнями, до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Статтею 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п.„б" ч.1).

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина перша).

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя пункт „в").

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регламентований статтею 118 Земельного кодексу України, якою встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина сьома).

Законом № 366-VII від 02.07.2013 року частину сьому статті 118 доповнено абзацом третім, згідно з яким у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев'ята).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята).

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята).

Системний аналіз наведених вище норм Земельного кодексу України дає підстави для висновку, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймають органи, визначені в статті 118 цього Кодексу. Їхня бездіяльність не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення. Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 Кодексу. Рішення, дію або бездіяльність цих органів щодо надання земельних ділянок може бути оскаржено до суду.

Аналогічна правова позиція підтверджується постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 10.12.2013 року № 21-358а13.

Враховуючи наведені норми Законів та принципу „мовчазної згоди" абзацом 3 пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України, який також узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 10.12.2013 року № 21358а13) третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_1, замовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу органу місцевого самоврядування.

Однак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що правовідносини сторін у сфері Державного земельного кадастру установлені Законом України „Про Державний земельний кадастр" №3613-VI від 07.07.2011, зі змінами (далі - Закон № 3613-VI).

Повноваження органів, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру, закріплені в статті 7 Закону № 3613-VI.

Згідно зі статтею 9 Закону № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина перша).

Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення) (частина восьма).

Відповідно до статті 15 Закону № 3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 16 Закону № 3613-VI земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Статтею 20 Закону № 3613-VI встановлено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Відповідно до статті 24 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку (частина перша).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина друга).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності) (частина третя).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення (частина четверта).

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації (частина п'ята).

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (частина шоста).

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки (частина восьма).

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер (частина дев'ята).

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

поділу чи об'єднання земельних ділянок;

якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника (частина десята).

Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року, зі змінами та доповненнями (далі Порядок).

Відповідно до пункту 107 Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Пунктом 109 Порядку встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою:

1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство України, яким регламентовано ведення Державного земельного кадастру та порядок державної реєстрації земельної ділянки, однозначно встановлює умови державної реєстрації земельної ділянки та внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру за заявочним принципом, а саме за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Абзац третій, яким доповнено частину сьому статті 118 Земельного кодексу України згідно з Законом № 366-VII від 02.07.2013 року, надає особі, зацікавленій в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в разі не надання у встановлений строк такого дозволу або мотивованої відмови у його наданні відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування.

Разом з тим, зазначена норма Земельного кодексу України не регламентує ведення Державного земельного кадастру та порядку державної реєстрації земельної ділянки державним кадастровим реєстратором.

Крім того, у зв'язку з внесенням Законом № 366-VII від 02.07.2013 року змін до Земельного кодексу України, зміни до Закону № 3613-VI та до постанови Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року внесені не були.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів апеляційного суду, що на час виникнення спірних правовідносин та вирішення судом адміністративного спору чинне законодавство України не передбачає можливості державної реєстрації земельної ділянки при відсутності заяви особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою.

Таким чином, документи, які були подані для державної реєстрації земельних ділянок на підставі проектів землеустрою, розроблених за заявами третіх осіб на стороні відповідача, не відповідають вимогам закону, оскільки відсутні заяви осіб, яким рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, а тому у державного кадастрового реєстратора були наявними підстави для відмови в державній реєстрації відповідно до ч.5 ст.24 Закону № 3613-VI (невідповідність поданих документів вимогам законодавства).

Відповідна правова позиція викладена і в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.10.2015 року (справа № К/800/25315/15, К/800/28717/15).

Отже, враховуючи обумовлені положення законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що здійснивши державну реєстрацію земельних ділянок за відсутності заяви особи, якій рішенням органу місцевого самоврядування наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою, державний реєстратор управління Держгеокадастру у Олександрійському районі Кіровоградської області Донченко Я.О. порушив встановлену законом процедуру державної реєстрації земельних ділянок, тобто діяв протиправно. Внаслідок проведення державної реєстрації земельних ділянок всупереч установленому порядку порушені права та законні інтереси територіальної громади в особі Олександрійської міської ради як власника земель комунальної власності на території міської ради, які підлягають судовому захисту шляхом скасування державної реєстрації відповідних земельних ділянок.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Олександрійської міської ради - задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі № П/811/1137/16 - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії державного реєстратора Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області Донченка Ярослава Олександровича щодо проведення 01 березня 2016 року державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,1166 га, за кадастровим номером НОМЕР_1, яка призначена для садівництва та знаходиться на колишніх відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ "Черемшина");

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1166 га, за кадастровим номером НОМЕР_1, яка призначена для садівництва та знаходиться на колишніх відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ "Черемшина"), що здійснена 01 березня 2016 року Державним реєстратором Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області Донченко Ярославом Олександровичем.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко