Справа № 823/1970/16
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року справа № 823/1970/16

м. Черкаси

10 год. 36 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Алексєєв М.О.,

представника 3-ї особи - Назаренка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю., третя особа - ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав позов, в якому, просить:

1)визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва Максима Юрійовича від 10.10.2016 (індексний № 31790230) про державну реєстрацію права власності на будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

2)виключити з державного реєстру прав на нерухоме майно запис про право власності, вчинений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва Максима Юрійовича від 04.10.2016 за № 16818050;

3) стягнути витрати на правову допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що рішення, індексний номер 31790230 від 10.10.2016 прийняте приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. про державну реєстрацію права власності на будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, оскільки вимоги позивач від 14.04.2016 ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» не отримував. Таким чином, задоволення забезпеченої іпотеки шляхом набуття права власності на нерухоме майно, здійснені в супереч ст.ст. 35, 37 ЗУ «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Відповідач та Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки останніми здійснено всі необхідні дії передбачені ст. 35-36 ЗУ «Про іпотеку», зокрема і щодо вручення вимоги, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення «Р» № 767.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 31.05.2007 між ОСОБА_1 та ПАТ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № СSТ0GА00000042 та договір іпотеки №СSТ0GA00000042 від 31.05.2007 в якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, предметом іпотеки в якому являється житловий будинок, що належить ОСОБА_1 на правах приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, в разі якщо при настанні строку виконання зобов'язання, воно не буде виконаною, у разі порушення позичальником зобов'язання за кредитним договором та/або за цим договором, а також порушення інших обов'язків Іпотекодавця.

11 квітня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 767 отриманого ОСОБА_1 - 14.04.2016 направлено вимогу, про усунення порушень, за якою банк у разі не повернення суми кредиту та інших виплат в розмірі 551469 грн. протягом 30 днів з дня отримання вимоги, зверне стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

04 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю. зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» врученої 14.04.2016, договору іпотеки №СSТ0GA00000042 від 31.05.2007 та прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.10.2016 № 31790230.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач оскаржив його до суду.

Даючи правову оцінку заявленим позовним вимогам суд виходить з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон № 1952-IV)

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 1952-IV державним реєстратором зокрема є нотаріус.

Частиною 3 даної статті передбачено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Згідно ст. 1 Закону № 898-IV від 05.06.2003, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. (абз. 6 ст. 3 Закону № 898-IV).

Згідно ст. 12 Закону № 898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Приписами ст. 33 Закону № 898-IV також встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. (ст. 35 Закону № 898-IV).

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. (ст. 37 Закону № 898-IV)

Процедура державної реєстрації прав власності на підставі договору іпотеки визначена пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 N 1127 та яка передбачає, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

При цьому на підставі ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Так, судом з матеріалів справи встановлено, що в приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю., який є державним реєстратором, були всі наявні підставі для здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно за ПАТ КБ «Приватбанк»:

- сплив 30 денного терму на виконання вимоги про зобов'язання;

- договір іпотеки з передбаченою можливістю переходу права власності на майно в рахунок погашення зобов'язання;

- реєстрація іпотеки…

Окрім того, суд не погоджується з твердженням позивача про відсутність спливу строку виконання вимог іпотекодержателя внаслідок порушення «Правил надання послуг поштового зв'язку» листоношею, оскільки факт вручення вимоги підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення № 767.

Також, суд зазначає, що повторне направлення вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" від 19.09.2016 не є підставою для поновлення перебігу 30 - ти денного строку її виконання, а тому доводи позивача на вказану обставине не впливають на правові наслідки передбачені ЗУ "Про іпотеку".

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 94 КАС України не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 - 163, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку передбаченому ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 13.02.2017