Справа № 805/4038/16-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 р. Справа №805/4038/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 12 год. 30 хв.

Донецький окружний адміністративний суд

у складі судді Троянової О.В.,

при секретарі Кудрі В.Г.,

за участю представників сторін

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представник третьої особи по справі не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3

до ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 районна державна адміністрація

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 року №35959-1303 та податкової вимоги від 14.06.2016 року №1587-11, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 року №35959-1303 та податкової вимоги від 14.06.2016 року №1587-11, зобовязання вчинити певні дії./а.с.4-8/.

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року №35959-1303 та податкова вимога від 14.06.2016 року №1587-11 прийнята на підставі податкового повідомлення-рішення є протиправними та суперечать діючому законодавству України, посилаючись на необґрунтовану зміну ставки розміру орендної плати. Зазначає, що нормативно-грошова оцінка земельних ділянок, які є обєктом договору становить 650514,02 грн., а отже сума податкового зобовязання з урахуванням відсотку орендної плати встановленої договором (1,2%) становить 7806,17 грн. Крім того, зазначає на необґрунтовану суму боргу зазначеної у податковій вимозі.

Отже, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 35959-1303 та податку вимогу від 14.06.2016 року № 1587-17 на загальну суму 98750,06 грн., зобовязати відповідача видати позивачу податкове повідомлення-рішення на суму податкового зобовязання за платежем орендна плата за землю за 2016 рік на суму 7806,17 грн./а.с.7-8/.

Відповідач у письмових запереченнях проти позовних вимог заперечує, вважає що 30.06.2016 року №35959-1303 та податкова вимога від 14.06.2016 року №1587-11 прийняті відповідно до норм діючого законодавства. Зазначає, що відповідно до норм Податкового кодексу України річна суму платежу, що підлягає перерахуванню до бюджету не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки./а.с.48-51/.

Третя особо по справі у судове засідання 7 січня 2017 року не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання.

29 листопада 2016 року третя особа по справі надала письмові пояснення по справі, в яких зазначає, що орендна плата за користування земельними ділянками, що перебувають в оренді у позивача повинна справлятися у розмірі не меншому ніж зазначено у п.5 ст. 288 Податкового кодексу України. Також просила суд розглянути справу без участі представника третьої особи по справі./а.с.61-62/.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Позивач - Фізична особа ОСОБА_3, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії ВВ № 344183, виданого Ворошиловським РВ УМВС України у м. Донецьку 4 березня 1998 року./а.с.9-12/.

Відповідач ОСОБА_4 обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

Судом встановлено, що 5 грудня 2011 року між ОСОБА_4 районною державною адміністрацією як орендодавцем та позивачем як орендарем був укладений договір оренди землі. Відповідно до умов договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності на території Срібненьської сільської ради Красноармійського району Донецької області. В оренду передаються земельні ділянки загальною площею 92,3095 га. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі і розмірі 1,2% нормативної грошової оцінки пасовищ.

30 червня 2016 року відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № 35959-1303, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб у сумі 96527,39 грн.

Судом встановлено, що 14.06.2016 року відповідачем була сформована податкова вимога № 1587-17, відповідно до якої станом на 13.06 2016 року сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобовязаннями становить 2222,67, у тому числі орендна плата з фізичних осіб за основним платежем у сумі 56,43 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 2166,24 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Підпунктом 14.1.125 ПК України визначено термін нормативно грошової оцінки земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Нормою пункту 288.1 статті 289 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Крім того, нормами статті 288 ПК України встановлено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки, не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки, може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Отже, нормами статті 288 ПК України встановлюються мінімальні та максимальні межі розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності у відсотках до нормативно грошової оцінки. При цьому, якщо сума річного платежу за договором оренди землі є меншою, ніж сума платежу, визначена пунктом 288.5 статті 288 ПК України, то річна сума платежу, що підлягає перерахуванню до бюджету не може бути меншою ніж 3% нормативної грошової оцінки.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону України «Про оцінку земель» від 11 грудня 2003 року № 1378 (далі Закон № 1378) нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру земельного податку, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Стаття 18 Закону № 1378 нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Відповідно до норм статті 277 ПК України ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області. Отже, нормативно правова оцінка одиниці площі ріллі по області визначена базо оподаткування для визначеної категорії земель.

Суд зазначає, що станом на 1 січня 2016 року середньообласна нормативна грошова оцінка за 1 га ріллі по Донецькій області складає 34856 грн. 43 коп. Отже, загальна площа орендованої земельної ділянки відповідно до договору від 5 грудня 2011 року складає 92,3095 га. При застосуванні 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, сума орендної плати складає 96527,39 грн. Тому, суд не приймає посилання позивача на необґрунтовану зміну ставки розміру орендної плати.

Щодо необґрунтованості суми боргу зазначеної у податковій вимозі від 14.06.2016 року суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 59.1 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу. При цьому, відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення. У свою чергу, відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

З пояснень наданих представником відповідача, вбачається, що сума податкового боргу в розмірі 2222,67 грн., визначена в спірній вимоги складається з наступного: 56,43 грн. - заборгованість по орендній платі за землю за 2015 рік (в звязку з порушенням строку оплати зобовязань а автоматичному режимі позивачу нараховано пеню, строк сплати зобовязань по орендній платі за 2014 рік 26.08.2014., фактична сплата відбулась 12.09.2014р.,17.09.2014р.,26.09.2014р., при сплаті зобовязань 02.10.2015 р. зобовязань з орендної плати за землю за 2015 р. відповідно було погашено нараховану пеню за 2014 р., потім самі зобов'язання); штрафні санкції за несвоєчасну сплату орендної плати за землю за 2014 р. - 84 грн. за податковим повідомленням-рішенням №, 711,48 грн. за податковим повідомленням-рішенням №, 81,08 грн. за податковим повідомленням-рішенням №; штрафні санкції за несвоєчасну сплату орендної плати за землю за 2015 р. 1289,68 грн. за податковим повідомленням-рішенням №.

Так, відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту ПК України) у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобовязання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до пункту 57.3. статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого орган.

В силу підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 названого Кодексу сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання набуває статусу податкового боргу.

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обовязковою умовою для узгодження грошового зобовязання, визначеного контролюючим органом, є отримання платником податку податкового повідомлення рішення та не проведення дій щодо його оскарження.

Відповідно до абзацу другого пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Доказів надіслання податкових повідомлень-рішень позивачу та вручення належним чином податкових повідомлень-рішень за період 2014р.-2015р. контролюючим органом суду не надано, виходячи з чого вони не можуть вважатися узгодженими.

Щодо позовної вимоги позивача про зобовязання відповідача видати позичу податкове повідомлення-рішення на суму податкового зобовязання за платежем орендна плата за землю за 2016 рік на суму 7806 грн. 17 коп. суд зазначає наступне.

Стаття 17 КАС України визначає компетенцію адміністративних судів, яка відповідно до пункту 1 частини 1, зокрема, поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд зазначає, що акти державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязковий характер для субєктів цих відносин. Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Завдання адміністративного судочинства, полягає, зокрема, у поновленні судом порушених субєктивних прав юридичних осіб, а тому передумовою надання судового захисту є встановлення його обєкту - порушеного права особи.

З урахуванням вищевикладеного, в межах заявленої вимоги відсутній обєкт судового захисту та необхідність у поновленні прав позивача в цій частині.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статі 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1538 грн. 70 коп. відповідно до квитанцій від 26 жовтня 2016 року.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 року №35959-1303 та податкової вимоги від 14.06.2016 року №1587-11, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 14.06.2016 року №1587-11 на суму 2222,67 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 551 (пятсот пятдесят одна гривня) 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 9 лютого 2017 року.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 15 лютого 2017 року.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Троянова О.В.