Справа № 815/812/17
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/812/17
У Х В А Л А

13 лютого 2017 року м.Одеса Суддя Одеського окружного адміністративного суду Самойлюк Г.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційної комісії Київського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, треті особи Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області, Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про зобов'язання визнати недійсним та змінити запис про звільнення та виплату середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 37863,27 грн., визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційної комісії Київського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, треті особи Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області, Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, в якому позивач просить:

зобов'язати відповідача визнати недійсним запис про звільнення ОСОБА_1 в трудовій книжці НОМЕР_1, звільнити з 20.03.2012 р. та змінити запис у трудовій книжці та наказі № 441 о/с від 28.08.2012р., наказі № 93 о/с від 07.03.2012р., № 280 від 03.03.2012 р. дати звільнення на фактичну дату звільнення, тобто фактичну дату отримання і видачі трудової книжки 22.07.2013 р.

зобов'язати відповідача, керуючись п.п. 1.1, 2.2, 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р., видати новий наказ зі змінами про дату звільнення на день фактичної видачі трудової книжки та згідно нового наказу внести відповідний запис зі змінами в трудову книжку НОМЕР_1;

стягнути і виплатити на користь позивача з відповідачів Ліквідаційної комісії Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Ліквідаційної комісії при УМВС України в Одеській області та ГУНП України в Одеській області відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, тобто за час вимушеного прогулу, виходячи із середньомісячної заробітної плати за останні два місяці, що передують даті звільнення. Загальна сума виплат за затримку трудової книжки складає 37863,27 грн.;

зобов'язати Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області ГУНП в Одеській області, перерахувати та виплатити позивачу середній місячний заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 37863,27 грн., згідно з п.п. 1-3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №100 від 08.10.1995 р.;

визнати дії співробітників ГУНП і співробітників Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, їх незаконних рішень, бездіяльності неправомірними в результаті виконання своїх службових повноважень, і одночасно стягнути з відповідачів на користь позивача завдану моральну шкоду, згідно ч.4 п.4 ст. 105 КАС і ст.237 КЗпП України, в порушення відповідачем її законних прав та інтересів, визначених Конституцією України, а саме ст.ст. 55, 56, 43, 48, 68, які привели до моральних і фізичних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які змушують докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оцінюючи моральну шкоду в сумі 500 тисяч гривень.

Крім того в адміністративному позові викладено клопотання про поновлення строку звернення з даним адміністративним позовом.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що раніше з цим позовом позивач не зверталась, оскільки намагалась вирішити спір у досудовому порядку, сподіваючись, що її скарги та заяви будуть розглянуті та вирішені.

Згідно п.6 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з принципу рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом як принципу здійснення правосуддя в адміністративних судах (п. 3 ст. 7 КАС України), правила ст. 99 КАС України поширюються і на звернення до адміністративного суду особи з позовом у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2 ст. 99 КАС України, визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Розглянувши поданий адміністративний позов, суддя встановив наступне.

Адміністративний позов надійшов до Одеського окружного адміністративного суду 08.02.2017 р. (вх. № 804/17).

До адміністративного позову додано копію довідки відділу кадрового забезпечення Одеського міського управління Головного управління МВС України в Одеській області, в якій, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 трудову книжку НОМЕР_1 отримала 23.07.2013 р. В адміністративному позові позивач також вказує, що трудову книжку нею отримано 23.07.2013 р.

Аналіз доданих до адміністративного позову документів свідчить про те, що підстави для звернення до адміністративного суду з цим адміністративним позовом в частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача визнати недійсним запис про звільнення ОСОБА_1 в трудовій книжці НОМЕР_1, звільнити з 20.03.2012 р. та змінити запис у трудовій книжці та наказі № 441 о/с від 28.08.2012р., наказі № 93 о/с від 07.03.2012р., № 280 від 03.03.2012 р. дати звільнення на фактичну дату звільнення, тобто фактичну дату отримання і видачі трудової книжки 22.07.2013 р.; зобов'язати відповідача та керуючись п.п. 1.1, 2.2, 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р., видати новий наказ зі змінами про дату звільнення на день фактичної видачі трудової книжки та згідно нового наказу внести відповідний запис зі змінами в трудову книжку НОМЕР_1, виникли 22.07.2013р., коли позивач отримала трудову книжку та дізналась про порушення своїх прав.

Суд враховує, що для правильного застосування норм КАС України при визначенні початку перебігу строку звернення до суду має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться в статті 99 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 29 жовтня 2014р. у справі № 6-152цс14, від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно - правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованим.

Засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріплений в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Конституції України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Відповідно до ч.1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача визнати недійсним запис про звільнення ОСОБА_1 в трудовій книжці НОМЕР_1, звільнити з 20.03.2012 р. і змінити запис у трудовій книжці та наказі № 441 о/с від 28.08.2012р., наказі № 93 о/с від 07.03.2012р., № 280 від 03.03.2012 р. дати звільнення на фактичну дату звільнення, тобто фактичну дату отримання і видачі трудової книжки 22.07.2013 р.; зобов'язання відповідача, керуючись п.п. 1.1, 2.2, 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р., видати новий наказ зі змінами про дату звільнення на день фактичної видачі трудової книжки та згідно нового наказу внести відповідний запис зі змінами в трудову книжку НОМЕР_1, заявлено з пропуском строку звернення до суду, клопотання про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованим, позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду, в зв'язку з чим адміністративний позов має бути залишено без розгляду в цій частині позовних вимог.

В частині позовних вимог щодо стягнення і виплати на користь позивача з відповідачів Ліквідаційної комісії Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Ліквідаційної комісії при УМВС України в Одеській області та ГУНП України в Одеській області відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, тобто за час вимушеного прогулу, виходячи із середньомісячної заробітної плати за останні два місяці, що передують даті звільнення. Загальна сума виплат за затримку трудової книжки складає 37863,27 грн.; зобов'язання Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області ГУНП в Одеській області, перерахувати та виплатити позивачу середній місячний заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 37863,27 грн., згідно з п.п. 1-3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №100 від 08.10.1995 р.; визнання дій співробітників ГУНП і співробітників Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, їх незаконних рішень, бездіяльності неправомірними в результаті виконання своїх службових повноважень, і стягнення з відповідачів на користь позивача завданої моральної шкоди в сумі 500 тисяч гривень, позов підсудний Одеському окружному адміністративному суду та поданий з додержанням вимог ст.ст. 104-106 КАС України.

Перешкоди для відкриття провадження в адміністративній справі у цій частині позовних вимог, передбачені ст.ст. 108-109 КАС України, відсутні, а позов та додані до нього матеріали є достатніми для відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 106 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційної комісії Київського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, треті особи Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області, Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області залишити без розгляду в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача визнати недійсним запис про звільнення ОСОБА_1 в трудовій книжці НОМЕР_1, звільнити з 20.03.2012 р. і змінити запис у трудовій книжці та наказі № 441 о/с від 28.08.2012р., наказі № 93 о/с від 07.03.2012р., № 280 від 03.03.2012 р. дати звільнення на фактичну дату звільнення, тобто фактичну дату отримання і видачі трудової книжки 22.07.2013 р.; зобов'язати відповідача, керуючись п.п. 1.1, 2.2, 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р., видати новий наказ зі змінами про дату звільнення на день фактичної видачі трудової книжки та згідно нового наказу внести відповідний запис зі змінами в трудову книжку НОМЕР_1.

Відкрити провадження у справі № 815/812/17, яка розглядатиметься одноособово суддею Самойлюк Г.П., в частині позовних вимог щодо стягнення і виплати на користь позивача з відповідачів Ліквідаційної комісії Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Ліквідаційної комісії при УМВС України в Одеській області та ГУНП України в Одеській області відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, тобто за час вимушеного прогулу, виходячи із середньомісячної заробітної плати за останні два місяці, що передують даті звільнення. Загальна сума виплат за затримку трудової книжки складає 37863,27 грн.; зобов'язання Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області ГУНП в Одеській області, перерахувати та виплатити позивачу середній місячний заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 37863,27 грн., згідно з п.п. 1-3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №100 від 08.10.1995 р.; визнання дій співробітників ГУНП і співробітників Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, їх незаконних рішень, бездіяльності неправомірними в результаті виконання своїх службових повноважень, і стягнення з відповідачів на користь позивача завданої моральної шкоди в сумі 500 тисяч гривень.

Зобов'язати відповідачів надати, у разі заперечення проти позову, у строк до 20 лютого 2017 року письмові заперечення проти позову та докази, які у них є, матеріали особової справи позивача, довідку про середнє грошове забезпечення позивача за останні два місяці, що передують даті звільнення.

Закінчити підготовче провадження, призначити справу до судового розгляду на 20 лютого 2017року о 12:00 в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду, який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, зал судових засідань № 23.

В судове засідання викликати осіб, які беруть участь у справі.

Копію ухвали разом з інформацією про процесуальні права і обов'язки надіслати особам, які беруть участь у справі.

Зобов'язати осіб, які беруть участь у справі, повідомити про бажання взяти участь у судовому засіданні чи повідомити про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвала в частині відкриття провадження у справі оскарженню не підлягає. Ухвала в частині відмови у відкритті провадження може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя Г.П.Самойлюк