Справа № 592/11272/16-а
Суддя: Бичков І. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/592/55/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю: секретаря судового засідання Троценко Ю. Ю. ,

позивача: ОСОБА_1 ,

представниць відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) , зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

06.12.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) , зобовязання вчинити певні дії, в якому зазначив про те, що він був звільнений в запас у 1999 році та отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб (Закон № 2262-ХІІ) . Згідно ч. 3 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно абз. 2 п. 7постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат) , установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Але при обчисленні розміру його пенсії, яка виплачується йому щомісячно, головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не врахувало фактично отриманих позивачем у складі грошового забезпечення грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації одноразової премії та одноразової грошової винагороди. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та їх членів сімей визначені Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (Закон № 2011-XII) . Ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) ; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (Постанова № 1294) упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців. Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячних та одноразових, додаток № 25 до Постанови № 1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої повязана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений ст. 9-1 Закону № 2011-XII) , а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби. Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені Постановою № 1294 та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міноборони від 11.06.2008 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за № 638/15329 (Інструкція) . Так, розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) , на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (п/п 3 п. 5 Постанови № 1294, п/п 30.4. п. 30 розділу XXX Інструкції) . Наведеними нормативними актами також регламентовано умови та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань установлюється за рішенням Міноборони виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міноборони (п/п 3 п. 5 Постанови № 1294, п/п 33.1. , 33.3. п. 33 розділу XXXIII Інструкції) . Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення , згідно зі ст. 1 якого індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Тобто, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважає, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразова премія та одноразова грошова допомога з яких сплачено страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія. Згідно постанові Верховного Суду України від 25.09.2012 року по справі № 21-230а12 розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяги досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Аналогічні правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України від 06.02.2012 року по справі № 21-322а11. Згідно Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування збільшення розміру пенсії внаслідок її перерахунку за нормами Закону № 1058-ІV становить її основний розмір. Згідно ч. 3 ст. 1-1 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (Закон № 1058-ІV) . З цих підстав пенсія позивачу повинна виплачуватись в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення до якого включені грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація одноразова премія та одноразова грошова винагорода. Згідно п/п 1 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, яке затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 року № 28-2 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за № 40/26485, головне управління Фонду, відповідно до покладених на нього завдань, забезпечує додержання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, вимог актів законодавства про пенсійне забезпечення. Згідно п/п 3 п. 4 Положення № 28-2 головне управління Фонду організовує роботу управлінь Фонду щодо здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі страхові внески) та інших платежів, за призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду, інших джерел, визначених законодавством. Тобто, головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повинно було забезпечити та проконтролювати дії управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та інших громадян щодо вірного обчислення розміру пенсії при її виплаті щомісячно з врахуванням довідки Служби безпеки України в Сумській області, наданої листом від 26.09.2016 року за № 68/Т-172/199/1. Але відповідачем протиправно не виконано покладені на нього завдання, які зазначені у п. п. 1, 3 п. 4 Положення № 28-2, тобто має місце протиправна бездіяльність ГУ ПФУ. Ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV, яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Питання, повязані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (Закон № 2050-ІІІ) та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону. Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) , така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст. 46 Закону № 1058-IV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) . При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 18.11.2014 року по справі № 21-518а14. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно ст. 22 Конституції України Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Згідно ч. 3 ст. 55 Конституції України кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції ратифіковані Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Протоколи № 12 та № 14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифіковані Законом України Про ратифікацію Протоколів № 12 та № 14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 9 лютого 2006 року № 3435-IV. Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Тобто у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону) , у відповідних випадках на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обовязки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23.02.2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі. Ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. За змістом ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед субєктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, а тому правий спір щодо визнання дій (бездіяльності) органу владних повноважень такими що порушують права, як людини при здійснення ним у цих відносинах владних управлінських функцій належить до юрисдикції адміністративних судів. Щодо строку захисту права позивача на призначення та виплату пенсії в розмірі який обчислений з грошового забезпечення до якого включені: грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, та одноразова грошова допомога при звільненні суд виходить з того, що зазначені правовідносини врегульовані положеннями ст. ст. 99, 100 КАС України. Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Він вважає, що ним не було порушено строків звернення за захистом своїх порушених справ тому що відмову ГУ ПФУ ним було отримано 03.11.2016 року. Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь субєкта владних повноважень. Цій нормі кореспондують положення абз. 6 п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання субєктом владних повноважень відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно) . Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення субєктом владних повноважень відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобовязання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. У рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив про те, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма субєктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави, як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини) . Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі Класс та інші проти Німеччини , із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Згідно ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 Про судове рішення в адміністративній справі резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання) , апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання субєктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій. У звязку з тим, що для усунення порушення прав позивача відповідачі повинні вчинити певні дії, то вимоги позивача щодо встановлення судом строку для подання субєктами владних повноважень відповідачами до суду першої інстанції звіту про виконання судового рішення є законними, строк подачі звіту протягом місяця, з дня набрання постановою законної сили є розумним строком. Згідно зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 17, 19, 55, 124 Конституції України; ст. ст. 2, 9, 8, 18, 21, 71, 105, 255, 256, 267 КАС України, він просив: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду. 2.Скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 558/Т-11 від 31.10.2016 року. 3. Зобовязати головне управління Пенсійного Фонду України в Сумській області долучити до матеріалів пенсійної справи та здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, обчисливши розмір пенсії з врахуванням грошової допомоги на оздоровлення матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем, індексації, одноразової премії та одноразової грошової винагороди відповідно до довідки управління Служби безпеки України в Сумській області, наданої листом від 26.09.2016 року за № 68/Т-172/199/1, та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходу з 01.01.2016 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходу. 4. Всі судові витрати покласти на відповідача (а. с. 3 6) .

11.01.2017 року представниця відповідача за довіреністю головний спеціаліст-юрисконсульт відділу представництва інтересів Фонду в судах та інших органах юридичного управління головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області ОСОБА_2 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення проти адміністративного позову, в якому вона зазначила про те, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.12.2016 було відкрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним дій (бездіяльності) , зобовязання вчинити певні дії. Головне управління вважає адміністративний позов ОСОБА_1 необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. По-перше, позивач невірно тлумачить норми ч. 4 ст. 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 19.04.1992 року № 2262 (Закон № 2262) . Згідно із ч. 4 ст. 43 Закону № 2262 пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. П. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (Постанова КМУ № 393) передбачено, що пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат) , установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи по службі) та премії. Отже, грошове забезпечення військовослужбовців та прирівняних до них осіб складається з основних видів (окладу за штатною посадою, окладу за військове або спеціальне звання та процентної надбавки за вислугу років) і додаткових, що надаються щомісяця, а також премії. Тобто, згадані виплати мають носити постійний характер та виплачуватись щомісяця. Відповідно до п/п 3 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) , особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Отже, грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, одноразова премія та одноразова грошова допомога, не носять постійний характер, а виплачуються лише раз на рік, а тому не можуть включатися до розміру грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія. З урахуванням зазначених нормативних актів, види доплат, які просить врахувати позивач до грошового забезпечення для обчислення пенсії, відносяться до разових платежів і мають характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту військовослужбовців. По-друге, за інформацією управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління позивач з 01.01.2007 року перебуває на обліку в головному управлінні як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262. Пенсія призначена з 23.10.1999 року управлянням Служби безпеки України в Сумській області. При її розрахунку розмір грошового забезпечення був обчислений на підставі грошового атестату № 34 від 02.11.1999 року, виданого управлінням Служби безпеки України в Сумській області. Ст. 43 Закону № 2262 визначено порядок врахування грошового забезпечення для обчислення пенсії при її призначенні. Ст. 63 Закону № 2262 визначено підстави для проведення перерахунку вже призначених пенсій військовослужбовців. Вона звертає увагу суду на те, що пенсія призначається лише один раз на підставі норм, чинних на момент призначення пенсії, а потім здійснюється перерахунок вже призначеної пенсії на підставі норм, які діють на момент такого перерахунку. Фактично у позові ОСОБА_1 просить суд зобовязати повторно головне управління призначити йому пенсію на підставі чинних на сьогодні норм ст. 43 Закону № 2262. Натомість така вимога суперечить чинному пенсійному законодавству. Пенсію позивачу призначено з 23.10.1999 року з урахуванням норм ст. 43 Закону № 2262, які діяли на момент призначення пенсії. Внесення законодавцем змін до ст. 43 Закону № 2262 не може впливати на вже призначені пенсії. Цієї позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 28.10.2014 року по справі № 21-287а14. По-третє, вимога позивача зобовязати головне управління перерахувати розмір пенсії, врахувавши грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексації,одноразової премії та одноразової грошової винагороди відповідно до довідки управління Служби безпеки України в Сумській області, наданої позивачу листом № 68/Т-172/199/1 від 26.09.2016 року, суперечить фактичним обставинам. За нормами ч. 3 ст. 63 Закону № 2262 проведення перерахунків пенсії передбачено лише у разі зміни розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Будь-які інші підстави для проведення перерахунку призначених за цим законом пенсій, зокрема, на підставі довідок про додаткові види грошового забезпечення, чинним законодавством не передбачено. Крім того, вона звертає увагу суду на те, що у головному управлінні відсутня інформація про те, що з зазначених вище одноразових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 були сплачені страхові внески. По-четверте, вона вважає безпідставною вимогу позивача стягнути з головного управління компенсації частини втраченого доходу. Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Згідно із ст. 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії) ; 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання) ; 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата) . Отже, однією з обовязкових умов виплати компенсації є нарахування доходів та їх несвоєчасна виплата. Вона повідомляє про те, що головним управлінням позивачу кожного місяця нараховується та виплачується пенсія в повному обсязі. Нарахованих та невиплачених сум пенсії позивачу в головному управлінні не обліковується. По-пяте, Законом України від 06.12.2016 року № 1774 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України , який набрав чинності 01.01.2017 року було внесено зміни до Закону України Про судовий збір . Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи. Враховуючи вище викладене, керуючись ст. 49 КАС України, вона просила у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (а. с. 15, 16) .

В судовому позивач ОСОБА_1 надав письмові пояснення та пояснив про те, що, ознайомившись з запереченням головного управління ПФУ в Сумській області, він повністю з ним не згодний з наступних підстав. Представником управління до заперечення додано постанову Верховного Суду України, яка не відповідає вимогам зазначеним у його позовній заяві. В даній постанові суду вимогою є зобовязати ГУ ПФУ змінити розмір та перерахувати пенсію з урахуванням розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, а вимогою його позовної заяви є зобовязати головне управління Пенсійного Фонду України в Сумській області долучити до матеріалів пенсійної справи та здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, обчисливши розмір пенсії з врахуванням грошової допомоги на оздоровлення матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем, індексації, одноразової премії та одноразової грошової винагороди відповідно до довідки управління Служби безпеки України в Сумській області, наданої листом від 26.09.2016 року за № 68/Т-172/199/1 та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходу з 01.01.2016 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходу. Тому дана практика практика Верховного Суду України не може бути застосована до вимог його позовної заяви. Його позовні вимоги підтверджуються та збігаються з практикою Верховного Суду України, а саме: постанова Верховного Суду України від 10 березня 2015 року по справі № 21-70а15. Ст. ст. 1-1, 1-2, 2, 4, 9, 9-1, 10-1, 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ визначені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей, встановлення: гарантій пільг, компенсацій, правового захисту; виплати грошового забезпечення, що підлягає індексації до складу якого входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) , одноразові додаткові види грошового забезпечення; гарантованого права на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення; виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Відповідно до п. п. 1, 3 постанови КМУ від 7 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу (Постанова № 1294) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення та упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів (щомісячних та одноразових) грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців (додаток № 25 до постанови № 1294) . П. п. 5, 6 Постанови № 1294, п. п. 30.1 30.8 розділу XXX, п. п. 33.1 33.9 розділу ХХХШ, п. п. 32.1 33.8 розділу XXXVIII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 визначені умови, розмір та порядок виплата військовослужбовцям грошової допомога для оздоровлення, винагороди за тривалість безперервної військової служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. В ч. 1 ст. 1 Закону України Про оплату праці встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Ст. 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ч. 3 цієї ж статті Закону передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством. Відповідно до п. 7 постанови КМУ Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей від 17 липня 1992 року № 393 пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат) , установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-XII (Закон № 2011-XII) . Військовослужбовцям у звязку з особливим характером військової служби, яка повязана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06 липня 1999 року (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20 березня 2002 року (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Ч. 2 ст. 9 визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) ; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Постановою № 1294 упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців (п. 3 цієї постанови) . Законом № 2011-ХІІ також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (ч. 1 ст. 10-1 цього Закону) . Розмір грошової допомоги на оздоровлення відповідно до Постанови № 1294 визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) , на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (п/п 3 п. 5 постанови № 1294, п/п 30.4 п. 30 розділу ХХХ Інструкції) . Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (п/п 3 п. 5 постанови № 1294, п/п 33.1. , 33.3. п. 33 розділу ХХХІІІ Інструкції) . Зазначені допомоги, винагороди є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців. Виходячи зі змісту ст. ст. 1, 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру в тому числі оплата праці (грошове забезпечення) для забезпечення встановленого законами та іншими нормативно-правовими актами України механізму підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Тобто, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності. Наведені норми матеріального права дають підстави вважати, що грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та індексація відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія. Правову позицію з аналогічним висновком висловив Верховний Суд України у постанові від 10 березня 2015 року по справі № 21-70а15 а саме: грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія. Дані вимоги зазначені в його позовній заяві підтверджуються рішеннями суду першої та другої інстанції по справам справа № 522/14316/16-а від 22 листопада 2016 року та справа № 522/9658/16-а від 27 вересня 2016 року. На підставі викладеного вище він позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо здійснення перерахунку його раніше призначеної пенсії задовольнити в повному обсязі (а. с. 24, 25) .

В судовому представниці відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали пояснення, аналогічні викладеним в запереченні, просили у задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення позивача, представниць відповідача, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Із змісту ч. ч. 2, 4 ст. 71 КАС України вбачається, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Аналіз прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу правомірних або законних очікувань та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у справах ОСОБА_5 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії та Федоренко проти України ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf. , Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31; п. 21 рішення ЄСПЛ у справі Федоренко проти України) . У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття майно , а саме: в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як існуюче майно , так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності (п. 74 рішення від 02.03.2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany) . ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися активом , вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України від 21 травня 2015 року № 462-VIII Про Заяву Верховної Ради України Про відступ України від окремих зобовязань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод схвалено Заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобовязань, визначених п. 3 ст. 2, ст. ст. 9, 12, 14, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. ст. 5, 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме: до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому Пленум Верховного Суду України наголошує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого права власності . Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту правомірних (законних) очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому) , оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність правомірних (законних) очікувань є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності правомірних очікувань у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, правомірні (законні) очікування очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права. Згідно із ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування субєктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні ЄСПЛ від 28.11.1999 року Брумареску проти Румунії (п. 61) . Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Такий підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ. Зокрема, в рішенні від 13.12.2001 року у справі Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109) . Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обовязок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, повязані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права. Рівність усіх перед законом, що випливає із ч. 2 ст. 21 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї ж категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях) .

Аналізуючи встановлені обставини справи, приведені норми законів, які врегульовують вказані спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Верховний Суд України в постанові від 10 березня 2015 року по справі № 21-70а15 дійшов висновку про те, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/43310877) .

А згідно ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 є таким, що підлягає задоволенню повністю, оскільки представниці відповідача, які заперечували проти задоволення адміністративного позову, не довели, не доказали правомірності дій головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Відповідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

У звязку із тим, що суд дійшов висновку про задоволення позову, відтак понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. слід стягнути з Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка субєкта владних повноважень головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) , зобовязання вчинити певні дії слід задовольнити повністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 160, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) , зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 558/Т-11 від 31.10.2016 року.

Зобовязати головне управління Пенсійного Фонду України в Сумській області долучити до матеріалів пенсійної справи та здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, обчисливши розмір пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем, індексації, одноразової премії та одноразової грошової винагороди, відповідно до довідки управління Служби безпеки України в Сумській області, наданої листом від 26.09.2016 року за № 68/Т-172/199/1, та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходу з 01.01.2016 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходу.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок шляхом їх безспірного списання із рахунка субєкта владних повноважень головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий І.Г. Бичков