Справа № 819/1265/16
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Львів № 876/17/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря - Андрушківа І. Я.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року у справі № 819/1265/16 за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Побер Ілони Ігорівни, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, Чортківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області (далі - ВПВР УДВС), головного державного виконавця ВПВР УДВС Побер І. І. (далі - головний державний виконавець), Чортківського відділення поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, в якому просив визнати незаконними дії (бездіяльність) головного державного виконавця, вчинені в межах виконавчого провадження ВП № 51829085, а саме нездійснення перевірки виконання рішення суду, ненакладення на Чортківський відділ поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області штрафу за невиконання рішення суду, нестягнення з останнього виконавчого збору та закінчення вказаного виконавчого провадження, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 26 вересня 2016 року ВП № 51829085, визнати незаконною бездіяльність Чортківського відділення поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області щодо умисного невиконання рішення суду у справі № 819/439/16 та стягнути в його користь моральну шкоду в сумі 104400,00 грн за рахунок коштів Державного бюджету України за 2016 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що оскаржена постанова про закінчення виконавчого провадження винесена головним державним виконавцем за відсутності на те законних підстав, оскільки виконавчий лист від 25 липня 2016 року № 819/439/16 про зобов'язання Чортківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області провести перевірку за його зверненням в інтересах ОСОБА_3 від 12 лютого 2016 року № 131/2016 не виконаний, що завдало йому моральної шкоди.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено частково, визнано неправомірними дії головного державного виконавця щодо невиконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року у справі № 819/439/16 та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 26 вересня 2016 року ВП № 51829085. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на обставини, викладені у позовній заяві, а також на те, що судом першої інстанції не зазначено мотивів залишення без задоволення позовних вимог про зобов'язання головного державного виконавця вчинити певні дії, безпідставно відмовлено у визнанні незаконною бездіяльності боржника у згаданому вище виконавчому провадженні, оскільки така була судом встановлена, а також не враховано наведені ним обґрунтування щодо завданої моральної шкоди та її розміру.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, хоча відповідачів було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд перевіряє справу в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 серпня 2016 року головним державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 51829085 з примусового виконання виконавчого листа № 819/439/16, виданого 25 липня 2016 року Тернопільським окружним адміністративним судом, про зобов'язання Чортківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області провести перевірку за зверненням ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 від 12 лютого 2016 року № 131/2016.

Боржнику (Чортківському відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області) було надано строк до 14 серпня 2016 року для добровільного її виконання.

Листом від 13 вересня 2016 року № 9150/116/0 Чортківським відділом поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області повідомлено ВПВР УДВС про виконання згаданого вище виконавчого листа в повному обсязі, а саме проведено перевірку, в підтвердження чого надано висновок від 17 березня 2016 року.

26 вересня 2016 року головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 51829085 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не надано суду жодних доказів в підтвердження заподіяння йому моральної шкоди протиправними діями головного державного виконавця при виконанні виконавчого листа № 819/439/16, виданого 25 липня 2016 року Тернопільським окружним адміністративним судом; що порушені права та інтереси позивача невиконанням Чортківським відділом поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області судового рішення підлягають захисту шляхом його виконання, а тому скасування постанови про закінчення виконавчого провадження є достатнім способом захисту порушених прав позивача.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України і згідно з частиною другою цієї статті здійснюється державними виконавцями.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Згідно з статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, та у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

Враховуючи викладені правові норми, а також те, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позову в апеляційному порядку не переглядається, позовні вимоги про зобов'язання головного державного виконавця накласти на боржника штраф та стягнути з нього виконавчий збір у виконавчому провадженні ВП № 51829085 задоволенню не підлягають, оскільки такий обов'язок випливає з частини першої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби, відтак, визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження є належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача.

Також суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання незаконною бездіяльності Чортківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області щодо виконання рішення суду, оскільки порушене право позивача в цій частині підлягає поновленню в межах виконавчого провадження з виконання такого судового рішення, а не шляхом подання окремого позову в суд.

Що стосується стягнення в користь позивача моральної шкоди в розмірі 104400,00 грн за рахунок Державного бюджету України, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом частини першої статті 70 та частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, обов'язок доказування завданої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на позивача.

Як стверджує позивач, моральну шкоду йому було заподіяно незаконними діями (бездіяльністю) головного державного виконавця та Чортківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області.

Однак ним не надано суду жодних доказів в підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо) та причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідачів і заподіяною шкодою.

Отже, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість заявленого позову в цій частині та відсутність підстав для його задоволення.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року у справі № 819/1265/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: С. І. Богаченко

Судді А. І. Рибачук

Д. М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 10 лютого 2017 року.