Справа № 761/42619/16-а
Суддя: Піхур О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/126/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірною відмови в перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про визнання неправомірною відмови в перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до постанови Верховної ради України від 07.04.2005 року №2536-ІV на підставі п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України позивач звільнена з посади судді Верховного суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку. Згідно з вимогами ст. 43 Закону України «Про статус судді» їй було призначено довічне грошове забезпечення. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року, яке залишено без зміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2014 року, УПФУ у Шевченківському районі м. Києва було зобов'язано провести перерахунок щомісячного грошового утримання, призначеного позивачу, починаючи з 8 липня 2013 року у розмірі 90% від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Це рішення суду було виконано. Але 28.03.2015 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 р. №192-УІІІ, яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 07.07.2010 р. №2453-VI. Частиною 3 ст. 141 Закону №2453-УІ у редакції Закону №192-УІІІ було передбачено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок грошового утримання з 01.09.2015 року та з 01.05.2016 року, проте, відповідно до листа відповідача, перерахунок було здійснено лише частково, а саме з 08.06.2016 року.

Тому, позивач просив суд визнати неправомірною часткову відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києва в перерахунку розміру її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй щомісячного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Верховного суду України № 252-2265/0/8-16 від 08.06.2016 року за період з 1 вересня 2015 року до 8 червня 2016 року та стягнути судові витрати.

В судове засідання позивач не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на адресу суду надала заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності та просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав свої письмові заперечення та просив суд відмовити у задоволені позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є суддею у відставці Верховного суду України, перебуває на пенсійному обліку в Центральному об'єднаному УПФУ в м. Києві, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання у відповідності до довідок Верховного суду України № 252-2265/0/0-16 від 08.06.2016 року та № 252-2657/0/8 від 08.07.2016 року про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Верховного суду України з 01.09.2015 року до 08.06.2016 року.

Листом від 27.10.2016 року позивачу було повідомлено, що згідно поданої заяви від 16.06.2016 року та довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів Верховного суду України у відставці від 08.06.2016 року № 252-2267/0/8-16, з 08.06.2016 року проведено перерахунок пенсії по стажу та заробітній платі у відповідності до рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є суддею у відставці і щомісячне довічне грошове утримання призначено їй відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, що був чинний на час виходу позивача у відставку.

Умови та порядок пенсійного забезпечення суддів регулюється спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про статус суддів» з наступними змінами і доповненнями.

У статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із конституційних гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, зокрема для суддів у відставці - щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічне положення закріплено в ч. 6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI в редакції, що діяла до внесених змін Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Внесеними Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що набрав чинності з 01.10.2011 року (далі - Закон № 3668-VI), у частину 3 статті 138 Закону № 2453-VІ змінами було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У внесених Законом № 3668-VI в частину 5 ст.138 Закону № 2453-VІ змінах визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного Фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Однак, Конституційний Суд України рішенням від 08.06.2013 року № 3-рп/2013 частину 3, перше, друге, третє речення частини 5 статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У цьому рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, його максимальний розмір та обмеження у здійсненні перерахунків щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, а також скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, його індексацію, застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та інших передбачених законодавством перерахунків, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 01.12.2004 року № 19-рп/2004, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, у тому числі конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

При вирішенні даної справи, суд виходить із того, що рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами спорів та є обов'язковим до його виконання.

Крім того, положення ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, як до змін, так і після них, не тільки не встановлюють заборони перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а навпаки ставлять у залежність його розмір від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Підсумовуючи викладене, можливо зробити висновок про те, що положення ч. 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності судді, а тому суперечить частині 1 ст.55, частині 1 ст.126 Конституції України, тобто, є неконституційною.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, ч. 1 ст. 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки дане рішення суд ухвалив на користь позивача, тому з відповідача на підставі ч.1 ст.94 КАС України підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 1102,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 10, 11, 13, 17-19, 69-71, 86, 99, 100, 104, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 22, ст. 58 Конституції України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірною відмови в перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Верховного Суду України №252-2265/0/8-16 від 08.06.2016 року за період з 01.09.2015 року до 08.06.2016 року.

Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1102,40 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою суду за наслідками апеляційного провадження.

Суддя