Справа № 2а-1445/10
Суддя: Невойт П. С.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-1445/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2010р. Шевченківський районний суд м. Львова у складі: головуючого - судді П.С.Невойта

при секретарі с/з К.Л.Галоян

за участю представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Львова про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "дітям війни", -

установив:

29.09.2010 р. позивач звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Львова про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги 'дітям війни" за період з 01.01.2006 року по 31.12.2010 року у сумі 6083, 40 коп. Позивач мотивує вимоги тим, що відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з 1 січня 2006р. "дітям війни" повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідачем всупереч вимог вказаного Закону така грошова допомога у 2006-2010рр. йому виплачувалася не в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, однак просить розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, підтримавши представлені письмові заперечення, долучені до матеріалів справи.

З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, мотивуючи це наступним.

Законом України „Про соціальний захист дітей війни" встановлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 цього Закону визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років. Позивач ОСОБА_3, який народився у 1942 року, є дитиною війни (а.с. 6).

Статтею 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Розмір підвищення, який щомісячно сплачується дітям війни згідно зі ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», розраховується на підставі мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначений ч. 1 ст. 28 Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». Частиною 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінісальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Зазначена норма Закону введена в дію згідно із Законом України від 25.03.2005 р. № 2505-ІУ. Але, приймаючи до уваги те, що відповідно до ч. 4 ст. 8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини та відповідно до частин 1,2 статті 8 КАС України при вирішенні справи має застосовуватись принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд вважає, що правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання підвищення пенсії основані на принципі юридичної визначеності.

Відповідно до практики Європейського Суду принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов»язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов»язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов»язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов»язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання щомісячної соціальної допомоги дітям війни, держава чи орган вважатимуться, що діють протиправною, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

При цьому посилання відповідача на те, що жодним законом не передбачений порядок, процедура та орган, який зобов»язаний виплачувати соціальну допомогу суд вважає нікчемними, оскільки згідно з п. З Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 1261 від 24.10.2007р. (далі Постанова № 1261), до основних засад Пенсійного фонду України відноситься, зокрема,

4

забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, ІНШЕ виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інші( джерел, визначених законодавством. У п. 8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійно" фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, шз перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що згідно з Законом України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утриманні чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись зазначеним вище положеннями Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001 р. та Постанови № 1261 приходить д: висновку, що саме відповідач мав здійснювати позивачу виплату підвищення пенсії відповідно до ст.. 6 Закон« України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд також вважає, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, у тому числі той, що підтверджений судовим рішенням. Така відсутність коштів не може бути визнана як виключна обставина, та це є порушенням пункту 1 статті 6 статті 13 Європейської Конвенп» про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 11.09.1997 року про що, так^ -Г зазначено в Рішенні Європейського суду з прав людини Справа «Жовнер проти України» від 29.06.2004 року.

Суд визначає, що рішення, дії чи бездіяльність суб»єкта владних повноважень не можуть буть упередженими, тобто здійснювати дискримінаційно через власний, у тому числі фінансовий, корпоративнії інтерес. Приймаючи рішення по справі або вчинюючи дію, суб»єкт владних повноважень не може ставати н? сторону будь-якої з осіб та не може проявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб»єкта, визначених законом Суб»єкт владних повноважень зобов»язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізацї владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів.

Статтею 70 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надане право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначають« залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених ЗІ відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, в их і дню критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно дія цієї норми не поширюєтьа на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. ц 4

На підставі викладеного, суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування щомісячно! державної соціальної допомоги у розмірах, визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни*- не може бути визнана такою, що вчинена на підставі, у межах повноважень, безсторонньо (неупереджено) добросовісно.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобо; та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно- правових відносин віт порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тою числі на виконання делегованих повноважень. Захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобте передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Вимоги позивача щодо зобов»язання відповідача нарахувати недоплачену щомісячну держави) соціальну допомогу дитині війни у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження Конкретний розрахунок зазначеної соціальної допомоги повинен провести відповідач відповідно до своїх функцій з урахуванням фактично здійснених виплат.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач має здійснювати донарахування та виплат) на користь позивача державну соціальну допомогу за період з 01.01.2010 р. по 01.11.2010 року включно / розмірах, визначених ст.6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни», оскільки на цей момент вищевказана норма є діючою. * ~~

У решті у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступного. Згідно ч. 1,2 ст. 99 КАС Україні, і адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Позивачем не наведено поважних причин пропуску процесуального строку звернення до суду, а том) у задоволенні позовних вимог за 2006-2009 роки слід відмовити.

Вимога позивача про зобов'язання відповідача виплачувати з 01.11. по 31.12.2010 року соціальну допомогу відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", не підлягає до задоволення з врахуванням того, що положення ст.2 КАС України передбачає, ще об'єктом судового захисту можуть бути лише порушені, невизнані чи оспорювані права позивача.

'* 1

Керуючись СТ.СТ. 8, 22, 64, 95 Конституції України, Законом України „Про соціальний захист дітей війни", ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 99, 100,159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Львова щодо недоплати у 2010 році ОСОБА_3 місячного підвищення до пенсії, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни"

Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України у Шевченківському районі м.Львова здійснити донарахування та виплату з 01.01.2010 року по 01.11.2010 року включно ОСОБА_3) щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закон) України „Про соціальний захист дітей війни" з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум за даний період.

У решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Львова протягом/ 10-ти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя П. С. Невойт