Справа № 335/13297/16-а(2-а/335/488/2016)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2017 рокусправа № 335/13297/16-а(2-а/335/488/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Чабаненко С.В. Прокопчук Т.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя

на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій та розпорядження протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

встановиВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії та розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя від 18 жовтня 2016 року у розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання, визначення стажу роботи та розміру щомісячного грошового утримання;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя починаючи з 16 вересня 2016 року призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на протиправність не зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді виходячи зі стажу її роботи 23 роки 10 місяців 19 днів.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя здійснити з 16 вересня 2016 року призначення та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням виплачених з вказаної дати сум.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя звернулось з апеляційною скаргою, згідно з якою просить

її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірний період не зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання з огляду на наявність у позивача достатнього стажу для такого призначення. Крім того зазначає про те, що управління не має законодавчо визначеної можливості для призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі понад 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 27 жовтня 1992 по 23 серпня 1999 року працювала на посаді судді Запорізького районного суду Запорізької області, з 25 вересня 1999 року по 11 жовтня 2001 року на посаді судді Запорізького обласного суду Запорізької області, з 11 жовтня 2001 року по 15 вересня 2016 року - на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області.

15 вересня 2016 року позивача виключено зі складу суддів Апеляційного суду Запорізької області у зв'язку з відставкою.

Відповідно до подання в.о. голови Апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2016 року про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-02, стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 складає 26 років 03 місяці 16 днів.

Відповідно до розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя №813193 від 18 листопада 2016 року зарахований стаж роботи на посаді судді складає 23 роки 10 місяців 19 днів.

Не погодившись за таким діями та розпорядженням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту судців" визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20 березня 2008 року №248/2008).

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 року № 1097 та абз. 6 п.1 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (редакція від 23.12.2010 р.) постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 втратила чинність 01.01.2012.

Отже, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах зараховується до стажу роботи судді, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи саме на посаді судді не менш як 10 років.

Тобто,враховуючи те, що згідно трудової книжки позивача станом на момент подання заяви про відставку, ОСОБА_1 мала стаж роботи на посаді судді понад 10 років, Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя неправомірно не зарахувала половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на неможливість призначення довічного грошового утримання понад 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, колегія суддів зазначає наступне.

12 лютого 2015 року прийнято Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII, відповідно до якого внесено зміни до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI та викладено цей закон у новій редакції.

Відповідно до вищезазначених змін Закону України «Про судоустрій та статус суддів» питання розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці були врегульовані у ч. 3 ст. 141 цього Закону, якою було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року N 4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема положення частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року N 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

У цьому рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що він вже визнавав неконституційними положення законів України щодо зниження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позбавлення суддів можливості подальшого перерахунку розміру такого утримання; припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання на період роботи суддів у відставці на певних посадах, а також встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання (пункт 2 резолютивної частини Рішення від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013). Незважаючи на це, Верховна Рада України прийняла Закон N 213, Закон N 911, окремими положеннями яких звужено обсяг гарантій незалежності суддів. При цьому зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у ст.ст.7,8 КАС України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначене рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом у вищезазначених справах, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Тобто, з аналізу викладеного вбачається, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається з подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 16 вересня 2015 року №08-02 стаж роботи ОСОБА_1, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 26 років 03 місяці 16 днів.

Таким чином, вірним є висновок суду, щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням виплачених з вказаної дати сум.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст. 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточнною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук