Справа № 464/469/17
Суддя: Мичка Б. Р.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/469/17
пр.№ 2-а/464/119/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в складі головуючого судді Мички Б.Р. розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить: визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 червня 2015 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова відновити з 01 червня 2015 року виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова та одержував пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". На час призначення пенсії за віком працював на посаді судді Господарського суду Львівської області, де працює і до цього часу. З 01.04.2015 року виплата йому пенсії за віком була припинена відповідно до ст. 12 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Зазначає, що станом на 1 квітня 2015 року посада судді Господарського суду Львівської області, на якій він і працює, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», а відтак існували обставини для припинення виплати йому пенсії. Однак відповідно до п.5 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, у тому числі Закону України «Про судоустрій та статус суддів». А оскільки до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій прийнято не було, то і скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначалися відповідно до ряду законів, в тому числі Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Вважає, що відпали підстави для припинення виплати позивачу пенсії за віком, оскільки він з зазначеної дати не є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку спеціального закону. А відтак, з діями відповідача не погоджується, адже пенсія йому призначена довічно, а тому її виплата не може бути припинена в жодному випадку.

Відповідач подав суду письмове заперечення на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що незалежно від наявності права особи на пенсію (перерахунок пенсії) існує обов'язкова процедура прийняття рішення пенсійним органом, яка передбачає, зокрема, необхідність звернення особи з відповідною заявою до органу, який розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший. Однак позивач із відповідною заявою про поновлення пенсії не звертався. Зазначає, що припинення виплати пенсії позивачу є правомірним. Окрім того покликається на те, що відповідно до абз. 2 та ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тимчасово, по 31.12.2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. А відтак, вважають позов безпідставним та таких, що не підлягає задоволенню.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності до ст.183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

За результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, вважаю їх достатніми для прийняття рішення та приходжу до переконання, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач дійсно перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач продовжує працювати на посаді судді Господарського суду Львівської області.

З 01 квітня 2015 року управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII призупинило виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Вказані факти сторонами не оспорюються.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у Рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч. 3 ст. 22 Конституції України установила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213 -VIII від 02.03.2015р. (пп.2 п.12 розділу 1) внесені зміни в ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, згідно п. 2 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" вказаного Закону порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про державну службу" та "Про судоустрій і статус суддів", у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 квітня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів".

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України "Про державну службу" та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цими Законами не призначаються.

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу" та щомісячного довічного грошового утримання на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", у зв'язку з чим відпали передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону. З 1 червня 2015 року перешкоди для виплати ОСОБА_1 вказаної пенсії відсутні.

Відповідно до абз. 2 та 3 ч.1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону № 911, який набрав чинності з 1 січня 2016 року, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам ( крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до абз. 2 та 3 ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону № 1774, який набрав чинності з 1 січня 2017 року, тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється.

Таким чином, запроваджені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911 -VIII від 24 грудня 2015 року та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 тимчасові обмеження щодо виплати пенсії суперечать:

- статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавленні права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат;

- статтям 22, 46, 58 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в тому числі і в сфері соціального захисту та пенсійних виплат;

- основоположним принципам, закріпленим у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акта прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

За таких обставин, слід зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова відновити з 1 червня 2015 року виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення, ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

А відтак, ОСОБА_1 слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 1280,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова.

На підставі ст.ст. 19, 22, 24, 46 Конституції України, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст. 2, 6, 11, 17, 18, 69, 71, 94, 158-163, 183-2 КАС України.

п о с т а н о в и в :

позов задоволити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 червня 2015 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова відновити з 01 червня 2015 року виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Присудити ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в розмірі 1280 /тисяча двісті вісімдесят/ гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з моменту отримання її копії до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Головуючий Мичка Б.Р.