Справа № 813/2294/15
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року справа № 813/2294/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі :

головуючої судді Братичак У.В.,

секретаря судового засідання Бугари М.Р.,

за участю:

представника позивача Бойко Н.І.,

представника відповідача Тарасович О.І.,

представника третьої особи Сабата В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Першого заступника прокурора м. Львова до Департаменту містобудування Львівської міської ради, третіх осіб - Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма ДКС" про визнання нечинним наказу, -

встановив:

Перший заступник прокурора м. Львова звернувся в суд з позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради, третіх осіб - Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма ДКС" про визнання не чинним наказу №177 від 04.06.2014 року «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво ТзОВ фірма «ДКС» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими громадськими приміщеннями та підземними автостоянками за адресою м. Львів, вул. Дорога Кривчицька, 8а, зі знесенням існуючої споруди».

В обґрунтування позову, позивач зазначає, що опрацюванням оскаржуваного наказу департаменту містобудування Львівської міської ради № 177 від 04.06.2014 року містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на вул. Дорога Кривчицька, 8 а, у м. Львові, а також документів, на підставі яких прийнято зазначені акти встановлено, що вони не відповідають нормам ст.ст. 1, 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.п. 1.2, 3.2-3.4 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109, додатку до Порядку, а також суперечать містобудівній документації та державним будівельним нормам, а відтак, підлягають скасуванню. Стверджує, що у ході розгляду заяви ТзОВ «Фірма ДКС» департаментом містобудування Львівської міської ради не надано оцінку намірам забудовника наведеним у містобудівному розрахунку, схемі генерального плану забудови та інших документах, на підставі яких видано містобудівні умови та обмеження на предмет відповідності таких намірів містобудівній документації, будівельним нормам, правилам. Зокрема зазначає, що будівництво багатоквартирного житлового будинку не допускається, оскільки здійснюватиметься з порушенням вимог законодавства щодо санітарно-захисної зони, також таке будівництво суперечить генеральному плану м. Львова. Також наголошує, що надані містобудівні умови і обмеження за складом та змістом є неповними - всупереч норм Порядку, у містобудівних умовах та обмеженнях забудови земельної ділянки не визначено окремі умови та обмеження, а саме не вказано: охоронювані зони інженерних комунікацій; вимоги до необхідності проведення інженерних вишукувань; вимог щодо благоустрою. Вказує, в зазначених пунктах містобудівних умов та обмежень, відповідачем лише зроблено посилання на державні будівельні норми.

Зважаючи на наведене просить позов задовольнити, скасувавши спірне рішення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові, просить скасувати наказ про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Відповідач позов заперечує, вказуючи, що спірний наказ прийнятий у встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку, та відповідно до діючих державних будівельних норм, відтак вважає, що розміщення багатоквартирного житлового не суперечить нормативним вимогам містобудівної ситуації, у зв'язку з чим просить про відмову в позові.

Представник третьої особи Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради, в судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про дату розгляду справи, однак ним суду надано письмові пояснення щодо заявленого позову. Так суть наданих пояснень зводиться до того, що Департамент містобудування не розглядає, та не погоджує проектну документацію на будівництво об'єктів. Проектна документація, яка пройшла експертизу на відповідність нормативам з питань міцності, надійності та довговічності будинків і споруд затверджується замовником, який як головний архітектор проекту несе відповідальність за недотримання нормативних вимог при будівництві будинку. Дозвіл ж на будівництво будинку відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надає Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на підставі реєстрації поданої забудовником декларації без участі Львівської міської ради та її структурних підрозділів. Відтак вважає, заявлений позов безпідставним, просить суд про відмову в задоволені позовних вимог.

Представник третьої особи ТзОВ "Фірма ДКС", позов не визнав. Зокрема, зазначає на необґрунтованість звернення прокурора з позовом, з котрого не видно в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту шляхом звернення до адміністративного суду. Поруч з тим зазначає, що зведений об'єкт пройшов усі встановлені законодавством процедури погодження в обов'язкових експертних та погоджувальних інстанціях. Наголошує, що містобудівні умови втратили чинність, оскільки є об'єкт зданий в експлуатацію. Зважаючи на наведене не вбачає підстав для задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 8 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно ст. 29 названого Закону, містобудівні умови та обмеження є однією з основних складових частин вихідних даних. Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви. Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

З аналізу зазначених норм вбачається, що містобудівні умови та обмеження є вихідними даними для проектування об'єкту будівництва.

Втім, відповідно до ч. 8 ст. 29 Закону містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника.

Аналогічне положення зазначене в п. 1.3. Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07 липня 2011 року № 109, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 року за №912/19650.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Прийняте відповідачем (як суб'єктом владних повноважень) спірне рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпує свою дію внаслідок його виконання.

Як стверджується матеріалами справи, спірне будівництво завершено, а саме 08.11.2016 року зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації № ЛВ 36, а тому оскаржуваний ненормативний акт вичерпав свою дію.

Зазначена позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України висвітленій у постанові від 06.10.2015 року. Зокрема Верховний суд дав правовий висновок про те, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, зважаючи що оскаржуваний ненормативний акт вичерпав свою дію, оскільки будівництво за вищевказаною адресою завершено, суд не в змозі надавати правову оцінку рішенню, котре в силу об'єктивних обставин втратило свою чинність, що є наслідком відмови в позові.

У відповідності до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд, згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 15.02.2017 року.

Суддя Братичак У.В.