Справа № 815/1666/16
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 р.м. ОдесаСправа № 815/1666/16

Категорія: 3.7.2 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Вербицької Н.В.

За участю: секретаря - Брижкіної І.О.

представника позивача - Грищенка Г.С. (довіреність 13.01.2017 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 7 листопада 2016 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство- 15107» до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство- 15107» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило зобов'язати Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію утворити конкурсний комітет з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування у відповідності до вимог статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В обґрунтування позову зазначено, що до складу конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування Розпорядженням №231/А-2015 від 10.06.2015 року «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 15.03.2013 року №62/А-2013 «Про утворення Білгород-Дністровського районного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування» незаконно включено, зокрема, громадські організації - Білгород-Дністровська районна рада ветеранів, Білгород-Дністровське районне козацьке товариство Чорноморського козацького об'єднання, Громадська організація «Євростолиця», Морський молодіжний спортивно-технічний клуб «Віраж», Міський осередок Всеукраїнської екологічної ліги, Громадське об'єднання «Педагог», які не пов'язані зі сферою автомобільного транспорту, чим порушено пропорційний склад конкурсного комітету, визначений ч. 9 ст. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також, позивач вказує на те, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у Чорноморського козацького об'єднання відсутній відокремлений підрозділ - Білгород-Дністровське районне козацьке товариство Чорноморського козацького об'єднання, який включено відповідачем згідно вказаного розпорядження, а із заявою про включення до конкурсного комітету надано статут «Чорноморського козацького з'єднання». Щодо Всеукраїнської громадської організації «Євростолиця», позивач зазначає про затвердження статуту вказаної організації протоколом №2 від 05.08.2015 року, в той час як Розпорядження прийнято відповідачем 10.06.2015 року, тобто затвердження наданого статуту відбулось після включення такої організації до конкурсної комісії, що є неприпустимим, у зв'язку з чим позивач просив суд задовольнити позов.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 7 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено. Суд зобов'язав Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію утворити конкурсний комітет з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування у відповідності до вимог статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.п. 23, 24 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

В апеляційній скарзі Білгород-Дністровська районна державна адміністрація, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 15.03.2013 року №62/А-2013 «Про утворення Білгород-Дністровського районного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування», із змінами внесеними розпорядженням від 10.06.2015 року №231/А-2015, створено Білгород-Дністровський конкурсний комітет з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування та затверджено його склад (Т. І, а.с. 9, 11).

Так, згідно додатку до вказаного Розпорядження (Т. І, а.с.12), до складу Білгород-Дністровського районного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування, включено, зокрема, представників громадських організацій: Білгород-Дністровського районного козацького товариства Чорноморського козацького об'єднання, Громадської організації «Євростолиця», Морського молодіжного спортивно-технічного клубу «Віраж», Міського осередку Всеукраїнської екологічної ліги, Громадського об'єднання «Педагог».

08.10.2015 року позивач звернувся до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації з листом, з якому просив адміністрацію, зокрема, утворити новий конкурсний комітет у відповідності до законодавства (Т. І, а.с.203-204).

Листом від 13.10.2015 року №2389/01-42/1/5403 відповідач повідомив позивачу про дотримання адміністрацією вимог Закону під час визначення складу конкурсного комітету, заяву позивача залишив без задоволення (Т. І, а.с. 205).

Не погоджуючись зі складом конкурсного комітету з підстав включення до нього вищенаведених громадських організацій, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому ставиться питання про зобов'язання адміністрації утворити конкурсний комітет з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування у відповідності до вимог ст. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до складу конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників з перевезення пасажирів на приміських автобусних маршрутах загального користування, зокрема, членів комітету, всупереч Порядку, що регулює питання проведення такого конкурсу, не було включено належну кількість представників органів виконавчої влади та (або) органів місцевого самоврядування, а включено переважну кількість саме громадських організацій, порядок щодо залучення яких до складу комітету був порушений в частині надання суперечних документів в підтвердження діяльності громадської організації.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що склад конкурсного комітету є неповноважним та вбачав наявність підстав для задоволення позову шляхом зобов'язання адміністрації утворити конкурсний комітет з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування у відповідності до вимог статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.п. 23, 24 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року за №1081.

Проте, колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову вважає неправильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-III на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі району, забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на районні державні адміністрації.

Зазначені норми кореспондуються із ч. 1 ст. 44 Закону України від 05.04.2001 року №2344-III, згідно якої організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Зокрема, за правилами ч. 9 вказаної статті Закону (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет, до складу якого входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України, відповідальних за безпеку дорожнього руху, а також громадських організацій у сфері автомобільного транспорту.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року №586-XIV на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Отже, реалізація повноважень адміністрації у сфері транспорту і зв'язку, в тому числі всіх питань організації конкурсу з перевезення пасажирів, відбувається з прийняттям відповідних актів адміністрації, зокрема, розпоряджень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, спір у цій справі виник в результаті незгоди позивача зі складом конкурсного комітету по визначенню перевізників на приміських автобусних маршрутах загального користування, затвердженого розпорядженням Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 15.03.2013 року №62/А-2013 «Про утворення Білгород-Дністровського районного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування», із змінами внесеними розпорядженням від 10.06.2015 року №231/А-2015.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що вказані акти адміністрації не оскаржуються позивачем за цим позовом.

Водночас, під час апеляційного провадження відповідач подав суду Розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 20.05.2016 року №302/А-2016 року, яким Розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 15.03.2013 року №62/А-2013 визнано таким, що втратило чинність (Т. ІІ, а.с. 31).

Згідно вказаного розпорядження, підставою для його прийняття стали зміни в структурі та штатному розписі районної державної адміністрації і необхідність змін складу районного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських маршрутах загального користування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів враховує, що відповідач не був присутнім під час вирішення спору по суті з причин неможливості прибуття у судове засідання, про що звернувся до суду із клопотанням про продовження строку зупинення провадження у справі та призначення її розгляду на іншу дату (Т. ІІ, а.с. 8-9).

Зазначені обставини показали, що ненадання відповідачем до суду першої інстанції додаткових доказів відбулось з обґрунтованих причин, у зв'язку із чим, з огляду на наведені норми адміністративного процесуального законодавства, колегія суддів з метою об'єктивного та всебічного вирішення спору у цій справі вважає за необхідне врахувати прийняття адміністрацією Розпорядження від 20.05.2016 року №302/А-2016 року, яким Розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 15.03.2013 року №62/А-2013 визнано таким, що втратило чинність.

Водночас, колегія суддів враховує, що за правилами ст. 44 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року №586-XIV утворення відповідного конкурсного комітету відбувається за умови організації конкурсу з перевезення.

На думку колегії суддів, у особи, зокрема, яка є учасником цього конкурсу, право оскаржити будь-які дії, рішення або бездіяльність з питань проведення конкурсу з перевезення виникає з моменту вирішення органом виконавчої влади таких питань та прийняття у зв'язку із цим відповідних рішень, які на думку особи порушують її права та інтереси тощо.

В іншому випадку, а саме за відсутності рішень органу виконавчої влади, вчинення цим органом дій та бездіяльності з питань організації проведення конкурсу з перевезення, суд, зобов'язавши орган вчинити певні дії, перебирає повноваження компетентного органу з вирішення таких питань, не вирішивши публічно-правовий спір у урахуванням правил, закріплених у ст. 2 КАС України.

Враховуючи, що відповідачем фактично скасований склад конкурсного комітету з питань визначення на відповідних маршрутах, конкурс з визначення перевізників відповідачем не організований, в тому числі і не вирішено питання щодо складу відповідного конкурсного комітету, колегія суддів вважає вимоги позивача про зобов'язання адміністрації утворити конкурсний комітет з визначення перевізників на відповідному маршруті у відповідності до вимог Закону передвчасними, у зв'язку із чим задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, враховуючи, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову ґрунтується на помилковому застосуванні норм матеріального та процесуального права, неповному з'ясуванні обставин справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 7 листопада 2016 року - скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство- 15107» до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст постанови складено та підписано 13.02.2017 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Н.В. Вербицька