Справа № 200/12936/16-а(2а/0203/137/2016)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2017 рокусправа № 200/12936/16-а(2а/0203/137/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєвої Тетяни Юріївни на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року у справі № 200/12936/16-а (2а/0203/137/2016) за позовом судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєвої Тетяни Юріївни до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Управління правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, про визнання дій незаконними, визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Тетяна Юріївна (далі - позивач) звернулася суду з позовом до Дніпропетровської міської ради (далі - відповідач), в якому просила визнати незаконним дії відповідача щодо прийняття рішення Дніпропетровської міської ради № 3/9 від 08.06.2016 року про звернення депутатів Дніпропетровської міської ради VІІ скликання до вищої ради юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Генерального прокурора України, Міністра юстиції України, голови Комітету Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя та визнати останнє протиправним та скасувати.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєвої Тетяни Юріївни до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Управління правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, про визнання дій незаконними, визнання незаконним та скасування рішення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Тетяна Юріївна звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано того, що органи місцевого самоврядування є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а саме питання місцевого значення, тобто такі, які передусім пов'язані з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких вказано в Конституції України та законах України, про що зазначає і Конституційний Суд України в рішенні від 26.03.2002 року № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад. Разом з тим, приписи ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не наділяють міську раду повноваженнями щодо прийняття оскаржуваного рішення. Наголошено на тому, що оскаржуваним рішенням фактично здійснюється посягання на незалежність судді щодо неупередженого вирішення судових справ. Зазначено, що Дніпропетровська міська рада не є стороною по жодній справі, на які посилається відповідач у зверненні, затвердженому оскаржуваним рішенням. При цьому Дніпропетровською міською радою не було подано жодної апеляційної скарги на ті рішення, в яких, на думку відповідача, було порушено права останнього.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим в його резолютивній частині, при цьому не погоджуючись з мотивувальною, вважаючи, що остання підлягає зміні.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх.

Заслухавши представників осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 30.05.2016 року виконавчий орган Дніпропетровської міської ради - Управління правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, звернулось до міського голови з листом № 8/1606 щодо порушення діючого законодавства при здійсненні правосуддя суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 у справі за адміністративним позовом колишнього керуючого справами виконкому ОСОБА_1 до міського голови ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування розпоряджень щодо призначення заступників міського голови.

30.05.2016 року міським головою було надано доручення Департаменту забезпечення діяльності Дніпропетровської міської ради про підготовку з вказаного питання проекту рішення міської ради.

08.06.2016 року на сесії VII скликання Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення №3/9 в якому зазначено, що з метою врегулювання ситуації, яка склалась щодо грубих порушень чинного законодавства при здійсненні правосуддя суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 стосовно Дніпропетровської міської ради, враховуючи лист Управління правового забезпечення Дніпропетровської міської ради №8/1606, керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», міська рада вирішила: прийняти та направити звернення депутатів Дніпропетровської міської ради VII скликання до Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Генерального прокурора України, Міністра юстиції України, голови Комітету Верховної ради України з питань правової політики та правосуддя.

З листа Управління правового забезпечення Дніпропетровської міської ради від 30.05.2016 року та письмового звернення депутатів вбачається, що останні стосувались питань щодо порушення на думку суб'єктів звернення процесуального законодавства суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 під час постановлення ухвал про забезпечення позову та незгоду з вказаними процесуальними рішеннями у справі за адміністративним позовом колишнього керуючого справами виконкому ОСОБА_1 до міського голови ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування розпоряджень щодо призначення заступників міського голови ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Незгода позивача з діями відповідача по прийняттю вказаного рішення, визнання протиправним та скасування останнього і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване звернення було скероване не у спосіб, визначений чинним законодавством, а питання, поставлені у зверненні депутатів, що було затверджене оскаржуваним рішенням, є такими, що не відносяться до визначених Конституцією та законами України до повноважень міської ради, як представницького органу територіальної громади, та не пов'язані з депутатською діяльністю. В той же час, звернення депутатів не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні приписів ст. 17 КАС України та вичерпало свою дію фактичним направленням останнього до відповідних органі для проведення перевірки.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки останній зроблений без врахування наступного.

За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Міська рада у певних випадках може відноситися до суб'єктів владних повноважень, проте в будь-якому разі при зверненні до суду за правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України спір повинен бути публічно - правовим. Конституційний Суд України у Рішенні № 19-рп/2011 року від 14 грудня 2011 року зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності, правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Отже, необхідною ознакою для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме: коли хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. При цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

При цьому колегія суддів апеляційного суду зазначає, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач просить суд визнати незаконним дії відповідача щодо прийняття рішення Дніпропетровської міської ради № 3/9 від 08.06.2016 року про звернення депутатів Дніпропетровської міської ради VІІ скликання до вищої ради юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Генерального прокурора України, Міністра юстиції України, голови Комітету Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя та визнати останнє протиправним і скасувати.

Зі змісту оскаржуваного рішення, вбачається, що останнє адресоване не позивачу та не містить вимог та приписів, які є обов'язкові для виконання позивачем, а отже, рішення Дніпропетровської міської ради № 3/9 від 08.06.2016 року про звернення депутатів Дніпропетровської міської ради VІІ скликання до вищої ради юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Генерального прокурора України, Міністра юстиції України, голови Комітету Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя, як саме, так і дії по його прийняттю та направленню до певного органу, не породжують прав і обов'язків для останнього.

Так, лише за наслідками розгляду вказаного рішення-звернення компетентними органами для позивача можуть виникнути певні юридичні наслідки та у разі незгоди з відповідними рішеннями, останній не позбавлений права їх оскаржити в судовому порядку, зазначаючи при цьому про неправомірність дій відповідача щодо прийняття такого рішення на сесії ради.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Отже, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Виходячи з наведеного, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Відтак, суд не повинен розглядати справу в тому разі, якщо пред'явлені позивачем вимоги не випливають із певних правовідносин, а отже, не підпадають під судову юрисдикцію, що є підставою при закритті провадження у справі не застосовувати ч. 2 ст. 157 КАС України. Відповідна правова позиція викладена і в листі Вищого адміністративного Суду України від 30.11.2009 року № 1619/10/13-09 „Щодо застосування норм процесуального права".

Зазначене рішення, на переконання колегії суддів, в розумінні ст. 69 КАС України може бути лише одним з доказів по справі, в тому числі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності тощо, якому, при оскарженні рішень відповідних органів в подальшому, судами має бути надана належна правова оцінка. Відповідна правова позиція викладена і в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 10.09.2013 року справа № 21-237а13.

Щодо посилань представника позивача на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2016 року (справа № 804/4572/16), як на підтвердження доводів щодо розгляду даної справи саме в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що зі змісту останньої вбачається, що при перегляді ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 року в апеляційному порядку, останнім надавалась оцінка висновкам суду першої інстанції лише щодо предметної підсудності адміністративної справи, і аж ніяк стосовно юрисдикції даної справи.

Крім того, як вбачається з вказаної ухвали апеляційного суду ОСОБА_6 в спірних правовідносинах не є суб'єктом владних повноважень, лише здійснює владні управлінські функції та не має відповідних повноважень за звернення до суду з даним позовом як суб'єкт владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 4 частини 1 статті 198, п.1 ч.1 ст. 157, ст. 203, статтями 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєвої Тетяни Юріївни - задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року у справі № 200/12936/16-а (2а/0203/137/2016) - скасувати.

Провадження у справі № 200/12936/16-а (2а/0203/137/2016) - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко