Справа № 809/4356/15
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Справа № 876/3010/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представників позивача Жарського Т.В., Козика В.Є.,

представника відповідача Яремка Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Енерджі» до Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Геліос Енерджі» звернулось до суду з позовом до Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, яким просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 06.08.2015 року № і № .

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що факт реального виконання господарських взаємовідносин в періоді, який перевірявся, між ТзОВ «Геліос Енерджі» з ФОП ОСОБА_4 і ТзОВ «Солартек УА» підтверджується належними первинними документами, наданими позивачем, в зв'язку з чим, на думку суду, позивачем було правомірно сформовано витрати і податковий кредит за результатами цих господарських операцій, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в ході проведення перевірки позивач не надав пояснень та підтверджуючих документів (звітів виконавця, документів завізованих виконавцем, перелік договорів/чи інших документів цивільно-правового характеру, укладених за допомогою виконавця тощо) щодо фактичного отримання інформаційно-консультаційних послуг від ФОП ОСОБА_4 Також апелянт зазначає, що акт прийняття-передачі виконаних робіт по договору з ТзОВ «Солартек УА» не містить конкретної інформації про проведені виконавцем послуги інжинірингу, консультації, роботи, послуги та інше. Таким чином, позивач не довів реального характеру господарських операцій з вказаними контрагентами, а тому не мав права включати сплачені їм суми до складу витрат і податного кредиту з податку на додану вартість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, працівники Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області провели планову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Геліос Енерджі» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 25.07.2012 року до 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт від 20.07.2015 року № 550/2200/38301747.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог: пп. пп.14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст.14, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 1268799,00 грн., в тому числі за 2013 рік на 113799,00 грн., за 2014 рік на 1155000,00 грн.; п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого у грудні 2014 року зменшено значення рядка 20.2 декларації «Від'ємне значення різниці поточного звітного періоду, яке включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду» в розмірі 1202156,00грн. та рядок 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» в розмірі 81177,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Тисменицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області прийняла податкові повідомлення-рішення від 06.08.2015 року № , яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 1585999,00 грн., з них 1268799,00 грн. за основним платежем і 317200,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), та № , яким ТзОВ «Геліос Енерджі» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 81177,00 грн.

Колегія суддів вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 даного Кодексу об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (робіт, послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (робіт, послуг). Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару (робіт, послуг) мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України є необхідними для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною і достатньою підставою для включення цих витрат до податкового кредиту.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена, зокрема, ст. ст. 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Відповідно до змісту вказаних норм для надання первинним документам юридичної сили і доказовості вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне отримання товарів (робіт, послуг).

Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27.03.2012 у справі № 21-737во10, про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

В контексті наведеного вище колегія суддів враховує наступне.

ТзОВ «Геліос Енерджі» стверджує, що в періоді, який перевірявся, воно здійснювало господарські операції з придбання у ФОП ОСОБА_4 і ТзОВ «Солартек УА» робіт та послуг.

Зокрема, позивач зазначає, що 04.02.2013 року як замовник уклав з ФОП ОСОБА_4 (виконавець) договір про надання юридичних послуг та консультацій, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати за плату юридичні послуги та консультації з питань здійснення підприємницької діяльності та ведення бухгалтерського та податкового обліку.

Колегія суддів зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають оформлятись ті чи інші господарські операцій. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу.

Тому на підтвердження витрат, понесених у зв'язку з оплатою юридичних та консультаційних послуг, які були надані на виконання умов зазначеного вище договору, позивач повинен надати документи, які свідчать про фактичне виконання постачальником конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги у вигляді звіту, висновку тощо.

На підтвердження фактичного надання ФОП ОСОБА_4 передбачених цим договором послуг та оплати їх вартості позивач надав суду копію акту приймання-передачі виконання робіт (надання послуг) від 30.12.2013 року, копії проектів договорів та копії договорів, які, як стверджує позивач, розроблялися ФОП ОСОБА_4 на його замовлення, копії платіжних доручень від 06.02.2014 року № 33, від 12.02.2014 року № 4, від 31.01.2014 року № 29 і від 26.02.2014 року № 13. Також позивач, з яким погодився суд першої інстанції, посилався на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.09.2015 року у справі за позовом ФОП ОСОБА_4 до ТзОВ «Геліос Енерджі» про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг та консультацій від 04.02.2013 року, яким у задоволенні позову було відмовлено. Крім того, суд посилається на лист чеської компанії «MIR 11» про проведення процедури «Due Diligence» (процедура складення об'єктивного враження про об'єкт інвестування, яка включає в себе оцінювання інвестиційних ризиків, незалежну оцінку об'єкта інвестування, всебічне дослідження діяльності компанії, комплексну перевірку її фінансового становища, що здійснюється фінансовими та юридичними експертами тощо) щодо компанії ТзОВ «Геліос Енерджі» за участі ФОП ОСОБА_4 для юридичного супроводу зі сторони товариства.

Однак, на думку колегії суддів, зазначені документи не розкривають змісту наданих послуг, оскільки не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів, а також щодо формування ціни та визначення вартості за видами конкретних послуг, не відображають факту виконання зобов'язань за кількісними, якісними та ціновими показниками, що, у свою чергу, виключає можливість оцінки подальшого використання спірних послуг в господарській діяльності ТзОВ «Геліос Енерджі».

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями податкового органу про те, що для підтвердження факту реального надання ФОП ОСОБА_4 позивачу юридичних послуг та консультацій необхідне складення виконавцем цих послуг відповідних звітів, які б розкривали та деталізували суть і обсяг послуг, а також візування виконавцем договорів та інших документів, що б підтверджувало його безпосередню участь у розробленні проектів цих документів.

Таким чином, на думку колегії суддів, оформлення поданих позивачем документів не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки у них не розкрито змісту та обсягу господарських операцій.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.09.2015 року у справі за позовом ФОП ОСОБА_4 до ТзОВ «Геліос Енерджі» про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг та консультацій від 04.02.2013 року, яким у задоволенні позову було відмовлено, оскільки під час розгляду цієї справи не встановлено жодних фактів щодо надання чи ненадання ФОП ОСОБА_4 послуг, передбачених зазначеним договором, які б мали преюдиційне значення при розгляді даної адміністративної справи.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що надані позивачем документи не підтверджують належним чином та в повному обсязі факт надання ФОП ОСОБА_4 передбачених зазначеним вище договором послуг, в зв'язку з чим ТзОВ «Геліос Енерджі» безпідставно включило до складу адміністративних витрат 598942,00 грн., сплачених ФОП ОСОБА_4

Також позивач зазначає, що 01.07.2013 року як замовник уклав з ТзОВ «Солартек УА» (підрядник) договір про надання послуг інжинірингу, експлуатацію та обслуговування сонячної електростанції потужністю 3993 КВТ № SUA-01-13, відповідно до умов якого замовник, який є оператором сонячної електростанції зі встановленою потужністю 3,993 МВт, що розташована по вул. Тракторній, 23 в с. Радча Тисменицького району Івано-Франківської області, доручає підряднику, а підрядник зобов'язується надати за плату послуги з інжинірингу, експлуатації та обслуговування даної сонячної електростанції.

На підтвердження фактичного надання ТзОВ «Солартек УА»передбачених цим договором послуг та оплати їх вартості позивач надав суду: копію акту прийняття-передачі виконання робіт (надання послуг), в якому зазначено, що ТзОВ «Солартек УА» надало наступні послуги: координацію підключень до енергосистеми, отримання дозвільних документів, співпраці з оптовим ринком електроенергії, отримання зеленого тарифу (затвердження рішення, що визначає зелений тариф по відношенню до оператора СЕС); профілактичне обслуговування технологічного обладнання сонячної електростанції (СЕС); утримання СЕС; контроль та забезпечення роботи СЕС; проведення необхідних ремонтних робіт; надання консультацій та роз'яснень з юридичних питань; надання усних і письмових довідок щодо законодавства, складання заяв, скарг, інших документів правового характеру; копію податкової накладної від 31.12.2014 року № 1; копії платіжних доручень від 16.01.2015 року № 41, від 22.01.2015 року № 44, від 27.01.2015 року № 45, від 03.02.2015 року № 53, від 06.02.2015 року № 55, від 10.02.2015 року № 56 та від 13.02.2015 року № 57.

При цьому, позивач зазначає, що з метою належного виконання зобов'язань перед ним згідно з вказаним договором ТзОВ «Солартек УА» (замовник) уклало з ПП «НП «Хіміч» (виконавець) договір від 01.07.2013 року № 01/07/13 про надання послуг інжинірингу, експлуатації та обслуговування сонячної електростанції потужністю 3993 КВТ.

На підтвердження факту надання ПП «НП «Хіміч» вказаних послуг позивач надав суду копії: договору про приєднання ТзОВ «Геліос Енерджі» до електричних мереж № 679/29-414/2012, укладеного з ПАТ «Прикарпаттяобленерго»; ліцензії на виробництво електроенергії серії АЕ №194782, виданої 11.07.2013 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ); договору між членами Оптового ринку і електричної енергії України; договору від 27.11.2013 року № 9990/02, укладеного між ТзОВ «Геліос Енерджі» і ДП «Енергоринок», погодженого з ЗЕС ДП НЕК «Укренерго» та НКРЕ, відповідно до якого та додаткових угод позивач зобов'язується продавати, а ДП «Енергоринок» зобов'язується купувати електроенергію; встановлення «зеленого тарифу» на електричну енергію постановою НКРЕ від 31.10.2013 року №1393 «Про встановлення «зеленого» тарифу ТзОВ «Геліос Енерджі» на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії до 01.01.2030 року.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені вище документи в повній мірі та належним чином підтверджують факт реального надання саме ТзОВ «Солартек УА» і ПП «НП «Хіміч» зазначених вище послуг позивачу, виходячи з наступного.

Як обґрунтовано зазначає відповідач, даний акт не містить конкретної інформації про надані виконавцями послуги, зокрема, зміст даних послуг передбачає матеріалізацію їх результату, але в акті не розкрито змісту та опису наданих послуг, їх якісних та кількісних характеристик, інформації про формування вартості послуг тощо. Також позивач не надав суду складених виконавцями послуг звітів чи інших документів, які б містили зазначену вище інформацію.

Щодо посилання позивача на договір про приєднання ТзОВ «Геліос Енерджі» до електричних мереж, ліцензію на виробництво електроенергії, договір між членами Оптового ринку електричної енергії України, договір з ДП «Енергоринок» про встановлення «зеленого» тарифу на електричну енергію, колегія суддів зазначає, що позивач не надав жодних належних доказів того, що ці договори та дозвільні документи безпосередньо пов'язані з діяльністю ТзОВ «Солартек УА» і ПП «НП «Хіміч» на підставі зазначених вище договорів про надання послуг інжинірингу, експлуатацію та обслуговування сонячної електростанції.

Зокрема, як встановив суд, відповідно до договору № 679/29-14/2012, укладеного з ПАТ «Прикарпаттяобленерго», позивачу як електропередавальній організації було надано доступ до електричних мереж. Проте проектна документація на сонячну електростанцію була виготовлена на замовлення ПП «Альфа Енерго Груп» на підставі договору від 07.08.2012 року, а інформація та документи, які підтверджують участь ТзОВ «Солартек УА» і ПП «НП «Хіміч» у виконанні дій та робіт щодо приєднання сонячної електростанції ТзОВ «Геліос Енерджі» до діючих електромереж, відсутні.

Також позивач не надав жодної інформації та доказів, які б підтверджували факт участі ТзОВ «Солартек УА» і ПП «НП «Хіміч» в процесі отримання ТзОВ «Геліос Енерджі» ліцензії від 11.07.2013 року серії АЕ № 194782 на виробництво електричної енергії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, прийняття Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, постанови від 31.10.2013 року № 1393 «Про встановлення «зеленого» тарифу ТзОВ «Геліос Енерджі» та укладення ТзОВ «Геліос Енерджі» з ДП «Енергоринок» договору від 27.11.2013 року № 9990/02 купівлі-продажу виробленої позивачем електроенергії.

Наведене підтверджується також листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 07.05.2015 року № 4382/17.3/61-15, в якому зазначено про відсутність інформація (договори, довіреності та інші документи) стосовно участі ТзОВ «Солартек УА» та ПП «НП «Хіміч» в отриманні ТзОВ «Геліос Енерджі» ліцензії з виробництва електричної енергії, встановленні «зеленого» тарифу на виробництво електричної енергії та погодженні договору про купівлю-продаж електричної енергії між ДП «Енергоринок» та ТОВ «Геліос Енерджі».

Також в листі від 27.04.2015 року № 01/46-5057 ДП «Енергоринок» вказано, що надання документів до секретаріату Ради оптового ринку електричної енергії України, функції якого виконує ДП «Енергоринок», щодо вступу до членів Оптового ринку та підписання договору між членами ринку, здійснювалось представниками ТОВ «Геліос Енерджі».

При цьому, колегія суддів зазначає, що фактичне виконання в періодах, які перевірялись, на електростанції позивача в с. Радча Тисменицького району Івано-Франківської області робіт, які згідно із зазначеним вище договором повинне було здійснювати ТзОВ «Солартек УА», не є беззаперечним доказом того, що такі роботи виконувались саме цим підприємством чи ПП «НП «Хіміч».

Крім того, відповідно до податкової інформації, наданої Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві листом від 28.01.2015 року № 1047/7/26-59-22-08, ТзОВ «Солартек УА» здійснювало діяльність, спрямовану на надання операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.09.2015 року у справі за позовом ТзОВ «Солартек УА» до ТзОВ «Геліос Енерджі» про визнання недійсним договору про надання послуг з експлуатації та обслуговування сонячної електростанції потужністю 3993 КВТ № SUA-01-13 від 01.07.2013 року, яким у задоволенні позову було відмовлено, оскільки під час розгляду цієї справи не встановлено жодних фактів щодо надання чи ненадання ТзОВ «Солартек УА» послуг, передбачених зазначеним договором, які б мали преюдиційне значення при розгляді даної адміністративної справи.

Крім того, колегія суддів враховує, що Слідче управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області здійснює розслідування кримінального провадження № 0000073, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2015 року за фактом умисного ухилення від сплати податків у значних розмірах службовими особами ТзОВ «Геліос Енерджі» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 Кримінального кодексу України.

В ході досудового розслідування цього кримінального провадження було, зокрема, допитано ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які згідно із звітами форми 1-ДФ отримували доходи на ПП «НП «Хіміч».

Дані особи пояснили, що про ПП «НП «Хіміч» чують вперше, ніколи на ньому не працювали та доходів не отримували, допусків до робіт з електробезпеки у них немає.

Також було опитано в режимі телефонної конференції ОСОБА_10, який згідно із звітами форми 1-ДФ отримував доходи на ПП «НП «Хіміч» та в період з квітня до грудня 2014 року у податкових деклараціях був зазначений як головний бухгалтер вказаного підприємства, і він повідомив, що про ПП «НП «Хіміч» чує вперше, ніколи на ньому не працював та доходи не отримував. Також йому невідоме ТзОВ «Геліос Енерджі», його службові особи та працівники. На території сонячної електростанції в с. Радча Тисменицького району Івано-Франківської області ніколи не був.

Крім того, згідно з інформацією ДП «Інфоресурс», яке є адміністратором Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО), уповноваженим органом з питань забезпечення навчальних закладів документами про освіту державного зразка та координації робіт щодо забезпечення навчальних закладів студентськими (учнівськими) квитками, встановлено, що особи, які згідно із звітами форми 1-ДФ отримували доходи на ПП «НП «Хіміч», не мають освіти, пов'язаної з виконанням робіт електробезпеки, в навчальних закладах, які проводять навчання з питань електробезпеки та присвоєння кваліфікаційної групи з електробезпеки, не навчались.

Також в ході вказаного кримінального провадження були допитані працівники ТзОВ «Геліос Енерджі», зокрема, інженери-електрики ОСОБА_11 і ОСОБА_12

ОСОБА_11 повідомив, що для профілактичного обслуговування технологічного обладнання сонячної електростанції потужністю 3993 кВт, контролю та забезпечення роботи сонячної електростанції потужністю 3993 кВт та проведення необхідних ремонтних робіт сонячної електростанції потрібно не менше як двоє осіб, у яких повинна бути 3-5 група допуску з електробезпеки. Вказані групи допусків присвоюються тільки після проходження навчання та інструктажів та затверджуються організаціями з відповідними ліцензіями.

ОСОБА_12 підтвердив показання ОСОБА_11 з приводу необхідності мати 3-5 групу допуску з електробезпеки для проведення профілактичного обслуговування технологічного обладнання сонячної електростанції потужністю 3993 кВт, контролю та забезпечення роботи сонячної електростанції потужністю 3993 кВт та проведення необхідних ремонтних робіт сонячної електростанції, а також повідомив, що до кола його обов'язків як інженера-електрика ТзОВ «Геліос Енерджі» входить здійснення профілактичного обслуговування сонячної електростанції, а саме: проведення планових візуальних оглядів обладнання, зокрема сонячних модулів, кріплень інвенторів, розподільчих щитів КТП на предмет механічних ушкоджень та недоліків, проведення комплексних робіт щодо ревізії контактів електричних з'єднань силових щитів, панелей управління, інвенторів КТП, проведення комплексу робіт щодо ревізії болтових з'єднань металоконструкцій, а також грозозахисту і заземлення, а також здійснення контролю за функціонуванням та забезпеченням функціонуванням СЕС, зокрема: здійснює оперативний контроль і щоденний нагляд за роботою СЕС в режимі онлайн-моніторингу за допомогою відповідного програмного забезпечення, проводить контроль за системою блоків управління роботою інвенторів, виявляє збої у роботі і виконує перезавантаження блоків управління роботою інвенторів. З приводу виконання поточних ремонтних робіт ОСОБА_12 пояснив, що йому невідомо про проведення ремонтних робіт на сонячній електростанції, які полягали у зміні силових модулів інвенторів, що вийшли з ладу в процесі експлуатації, заміні запобіжників постійного струму в складі інвенторів, заміна обмежувачів перенапруги в розподільчому щиті інвенторів, заміна автоматичного вимикача інвентора зі сторони змінного струму, проведення демонтажу і заміна вимикача постійного струму, проведення демонтажу і ремонту/заміни силових частин блоків інвенторів, проведення заміни вентилятора в складі системи вентиляції інвентора, оскільки обладнання перебуває у хорошому стані.

Також зазначені працівники ТзОВ «Геліос Енерджі» ствердили, що їм невідомі посадові особи і працівники ПП «НП «Хіміч» (теперішня назва ПП «Лібскер») і ТОВ «Солартек УА», які відповідно до наданих позивачем документів виконували роботи на сонячний електростанції згідно із зазначеними вище договорами про надання послуг.

Наведене підтверджується також наявними в матеріалах справи копіями витягів з Журналів реєстрації інструктажів з питань пожежної безпеки, вступного інструктажу з питань охорони праці, реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці ТзОВ «Геліос Енерджі», в яких відсутні будь-які відомості про проведення інструктажів працівникам ПП «НП «Хіміч» і ТзОВ «Солартек УА».

Проаналізувавши зазначені показання ОСОБА_11 і ОСОБА_12, колегія суддів погоджується з твердженнями відповідача про те, що профілактичне обслуговування сонячної електростанції, контроль над функціонуванням та забезпеченням функціонування оперативного контролю і щоденного нагляду за роботою сонячної електростанції в режимі онлайн-моніторингу за допомогою відповідного програмного забезпечення, які по укладеному договору нібито виконували працівники ПП «НП «Хіміч», фактично виконували працівники ТзОВ «Геліос Енерджі».

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно з наявними в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішеннями в межах кримінального провадження № 0000009, яке розслідується Слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, було проведено обшук за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 201/203, за якою знаходились офісні приміщення конвертаційного центру. В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено установчі документи, бухгалтерську, податкову звітність та 359 печаток 186 суб'єктів господарської діяльності в тому числі ПП «НП «Хіміч» (). В ході розслідування даного кримінального провадження також було встановлено, зокрема, що ОСОБА_5, який згідно з документами був директором ПП «НП «Хіміч», у конвертаційному центрі відповідав за реєстрацію установчих документів в державних органах та за відкриття рахунків у банківських установах.

При цьому, колегія суддів враховує, що кожна із наведених вище обставин сама по собі не є достатнім доказом відсутності факту реального здійснення господарських операцій, однак, оцінивши всі надані сторонами докази в їх сукупності та взаємному зв'язку, а саме матеріали податкових перевірок, наявні в матеріалах справи бухгалтерські і податкові документи, матеріали кримінальної справи тощо, колегія суддів дійшла висновку, що ТзОВ «Геліос Енерджі» всупереч вимогам ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надало належних і достатніх доказів того, що господарські операції між ним та ФОП ОСОБА_4 і ТзОВ «Солартек УА» мали реальний характер, тобто не доведено факту реального отримання позивачем послуг від зазначених суб'єктів господарювання, що в свою чергу позбавляє позивача права на включення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

Враховуючи наведені вище обставини, оцінивши зібрані докази та положення зазначених нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що ТзОВ «Геліос Енерджі» сформувало податковий кредит з податку на додану вартість за період, що перевірявся, за результатами взаємовідносин з ТзОВ «Солартек УА» з порушенням вимог законодавства, а саме завищено суму від'ємного значення податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, на 81177,00 грн.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року у справі № 809/4356/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Енерджі» до Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - скасувати і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 10.02.2017 року