Справа № 2а/2570/45/2011
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/45/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі :

головуючої судді Падій В.В.,

суддів Зайця О.В., Бородавкіної С.В.,

при секретарі Кондратенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини про захист порушених прав,-

В С Т А Н О В И В :

14.02.2008 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1Л.) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини про визнання факту порушення його прав, передбачених Законом України «Про ОСОБА_2 Верховної Ради з прав людини», ст. ст. 3,19,55,101 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», зобовязання відповідача негайно перевірити правомірність дій працівника апарату Верховного суду України щодо самовільного повернення касаційної скарги 24.12.2007 року та вчинити дії щодо передачі касаційної скарги судді Верховного суду України та зобовязання відповідача перевірити відповідність займаній посаді свого підлеглого ОСОБА_3 Свої позовні вимоги мотивує тим, що ним була подана заява до ОСОБА_2 Верховної Ради з прав людини, якою останній просив відповідача забезпечити передачу касаційної скарги до судді касаційного суду, оскільки після неодноразових подання вказаної скарги, працівником апарату Верховного суду України вона поверталась без розгляду. Однак, підлеглим відповідача була надана відповідь, якою позивачу відмовлено в захисті його прав, на підставі того, що повноваження відповідача не поширюються на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним законодавством України. Вказані дії відповідача вважає неправомірними та такими, що не відповідають нормам Конституції України, Законам України «Про звернення громадян» та «Про ОСОБА_2 Верховної Ради з прав людини».

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.02.2008 року у відкритті провадження ОСОБА_1 було відмовлено.

21.02.2008 року позивачем була подана апеляційна скарга на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.02.2008 року до Київського апеляційного адміністративного суду, ухвалою якого від 09.04.2009 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області без змін.

19.05.2009 року позивачем була подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, ухвалою якого від 20.07.2010 року, касаційну скаргу позивача задоволено частково, ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.02.2008 року скасовано,а справу направлено до Чернігівського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

06.01.2011 року ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду провадження у справі ОСОБА_1 було відкрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та заперечення проти позову, відповідно до яких зазначив, що звернення ОСОБА_1 було розглянуто належним чином і з додержанням усіх вимог чинного законодавства. Незгода позивача з наданими відповідями не може бути предметом судового розгляду, оскільки така вимога є втручанням в діяльність ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини, що заборонено ст. 20 Закону України «Про ОСОБА_2 Верховної Ради з прав людини».

Судове засідання здійснювалось в порядку, передбаченому ст. 41 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 4 Закону України від 23.12.1997 року №776/97-ВР "Про ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини" (далі Закон №776/97-ВР) встановлено, що ОСОБА_2 є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про державну службу".

Відповідно до ст. 1 Закону №776/97-ВР, парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини (далі - ОСОБА_2), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 16 Закону №776/97-ВР визначено, що ОСОБА_2 здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує: 1) за зверненнями громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників; 2) за зверненнями народних депутатів України; 3) за власною ініціативою.

ОСОБА_2, відповідно до вимог ст. 17 Закону №776/97-ВР, приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону №393/96-ВР.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 08.01.2008 року звернувся до ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини із заявою, в якій просив її захистити та забезпечити його право на касаційне оскарження вироку суду, яким його було засуджено за ч. 1 ст. 376 КК України до п'яти місяців арешту, оскільки після неодноразового подання вказаної скарги до Верховного суду України, працівником апарату Верховного суду України вона поверталась без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2008 року головним консультантом відділу кримінального права Секретаріату ОСОБА_2 з прав людини ОСОБА_3 позивачу надана відповідь (а.с.3), якою у задоволенні заяви позивача відмовлено та розяснено, що у відповідності до ст. 4 Закону №776/97-ВР діяльність ОСОБА_2 доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод. ОСОБА_2 з прав людини не вправі вивчати матеріали, за якими органами дізнання, слідства чи суду прийняті рішення у порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України, давати оцінку зібраним доказам і процесуальним документам, а також впливати на органи прокуратури, суд з метою прийняття того чи іншого рішення. Згідно з нормами Кримінально-процесуального кодексу України питання щодо перевірки обґрунтованості обвинувачення, засудження особи, однобічності або неповноти дізнання, досудового чи судового слідства, істотних порушень кримінально-процесуального права під час провадження у кримінальній справі, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого вирішуються виключно судом під час розгляду справи, а також перегляду вироку за апеляційною, касаційною скаргами або ж клопотанням про перегляд у порядку виключного провадження. Тому, ОСОБА_1 запропоновано звернутись безпосередньо до Верховного суду України для перевірки постановленого вироку в порядку виключного провадження.

Суд погоджується з позицією відповідача з наступних підстав.

В даному випадку позивач ставив питання щодо не прийняття Верховним Судом України його касаційної скарги на вирок суду.

Згідно ст. 17 Закону №776/97-ВР ОСОБА_2 приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян". При розгляді звернення ОСОБА_2:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз'яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Згідно ч. 4 ст. 17 Закону №776/97-ВР ОСОБА_2 не розглядає тих звернень, які розглядаються судами.

Відповідно до ст. 10 Закону №776/97-ВР, для забезпечення діяльності ОСОБА_2 утворюється секретаріат, питання щодо організації роботи якого регулюються Положенням про секретаріат ОСОБА_2, затвердженого ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_4 19 липня 2005 року.

Згідно пункту 7 цього Положення секретаріат ОСОБА_2, зокрема, за дорученням ОСОБА_2 роз'яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому.

Відповідно до ст. 17 Закону №776/97-ВР та пункту 7 вказаного Положення, працівник Секретаріату ОСОБА_2 з прав людини ОСОБА_3 своєчасно надав відповідь - роз'яснення позивачу, а тому, суд дійшов висновку, що право позивача ОСОБА_2 не порушено.

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень довів правомірність своїх дій.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Верховної Ради України не підлягають задоволенню, за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини - відмовити повністю.

Порядок апеляційного оскарження постанови суду, передбачений ст. 185-186 КАС України.

Головуюча суддя Падій В.В.

Судді Заєць О.В.

ОСОБА_5