Справа № 335/1099/17
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/1099/17 2-а/335/105/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Апаллонової Ю.В., при секретарі: Кудряшовій Ю.І. за участю позивача ОСОБА_1, відповідача: ОСОБА_2, представника третьої особи: ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до командира батальйону 2 Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 18.01.2017 року, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення від 18.01.2017 року серія АР №577002 позивач скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме те, що 10.01.2017 року о 15 годині 05 хвилин на вулиці пр. Соборний, 37, керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснив зупинку на смузі руху маршрутних транспортних засобів, позначену дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху vаршрутних транспортних засобів», чим порушив вимоги п.17.1 ПДР України, також відмовився надати для перевірки документи зазначені в п. п.2.1а, 2.1.б, 2.1г ПДР України і на позивача накладено стягнення в вигляді штрафу в розмірі 510 гривен. Зазначена постанова винесена з порушенням вимог діючого законодавства та його прав, а тому підлягає скасуванню, оскільки 10.01.2017 року позивач не порушував ПДР України, зокрема п.17.1. п. п.2.1а, 2.1 б, 2.1г ПДР України за обставин викладених в постанові, оскільки 10.01.2017 року о 15 годині 05 хвилин на пр. Соборний, керуючи автомобілем ЗАЗ-ОАЕАУОО, державний номер НОМЕР_2 він здійснив вимушену зупинку, тому що його ногу звела судома і він не міг продовжувати рух. Тому він зупинив автомобіль, увімкнув аварійну сигналізацію, як передбачено п. 9.9 ПДР України. До позивача дійсно підійшов командир батальйону №2 УПП в м. Запоріжжя ДПП України старший лейтенант поліції ОСОБА_2 Він вказав, що позивач зупинив автомобіль на смузі руху маршрутних транспортних засобів. Позивач пояснив причину зупинки, посилаючись на те, що якби він продовжив рух в такому фізичному етапі, то це було б небезпечно і суперечить вимогам ПДР України. Крім того, вже під час бесіди, стан позивача нормалізувався і одразу був готовий покинути місце зупинки, про що наголошував інспектору. Однак, заперечення та пояснення про причини зупинки, не були прийняті до уваги, а прохання надати докази, які підтверджують скоєння правопорушення було відхилено. Також ОСОБА_2Р, були порушені і права, передбачені ст.256 КУпАП, а саме він лишив можливості надати пояснення, та не роз'яснив мені мої права, передбачені ст.268 КУпАП, у зв'язку з чим фактично позбавив права користуватися правовою допомогою, заявляти клопотання та надавати відповідні документи, що в свою чергу спричинило неправильне та необгрунтоване рішення по справі.

12 січня 2017 року позивач звернувся зі скаргою до начальника управління патрульної поліції м. Запоріжжя ДПП про скасування вказаної постанови і 18 січня 2017 року скарга розглядалась в присутності позивача начальником управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 Згідно рішення №189 від 18.01.2017 року начальника управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 по скарзі на постанову по справі про адміністративне правопорушення від 10.01.2017 року серія АР №577001 вказана постанова скасована, а справу направлено на новий розгляд. Підставою для скасування постанови було те, що позивачу не були роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України. Щодо самого правопорушення, то згідно рішення №189 від 18.01.2017 року під час розгляду скарги було встановлено, що позивач здійснив зупинку на смузі руху маршрутних транспортних засобів, позначену дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив вимоги п.17.1 ПДР України.

Після оголошення рішення ОСОБА_2, який був присутній при розгляді скарги виніс відносно позивача тотожну постанову по справі про адміністративне правопорушення, однак від 18.01.2017 року серія АР №577002, згідно з якої позивач скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. При цьому жодних доказів скоєння правопорушення, незважаючи на вимоги не було надано. Скасувавши незаконну постанову, відносно позивача тією ж самою особою була винесена така ж сама незаконна постанова з порушенням вимог діючого законодавства.

На підставі зазначеного позивач просить суд постанову по справі про адміністративне правопорушення від 18.01.2017 року серія АР №577002 винесену відповідачем скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у адміністративному позові, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Зазначав, що дійсно 10.01.2017 року на пр. Соборний він, керуючи транспортним засобом здійснив зупинку під знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», однак його ногу звела судома і він не міг продовжувати рух, доказів цього він має, однак саме відповідач повинен довести цю обставину. Також зазначив, що дійсно 10.01.2017 року не надав на вимогу відповідача документи зазначені в п. п.2.1а, 2.1.б, 2.1г ПДР України, оскільки він не повинен їх був надавати, так як відповідач діяв незаконно. Однак 18.01.2017 року при складанні постанови він ці документи відповідачу предявив.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечує, зазначаючи, що 10.01.2017 року під час здійснення охорони громадського порядку в м. Запоріжжі на маршруті патрулювання було візуально виявлено транспортний засіб ЗАЗ-DEAWOO Т13110, з д.н.з. НОМЕР_3, який стояв з порушенням вимог правил дорожнього руху, а саме здійснив зупинки на смузі для руху маршрутних транспортних позначеною дорожнім знаком 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів" чим порушив вимогу п.17.1 Правил дорожнього руху України. Оскільки правопорушення мало місце, було прийнято рішення про зупинку службового автомобіля "ТОУОТА", для встановлення всіх фактичних обставин по справі. Вийшовши зі службового автомобіля, підійшовши до транспортного засобу за кермом якого знаходився Позивач, була наголошена причина звернення, а саме те що водій порушив вимоги Правил дорожнього руху України. Оскільки згідно ч.1, п.2, ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" - були підстави для перевірки документів особи, а саме: Поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчуюсь особу, та/або, документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках - якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення та керуючись п.2.4. "а" Правил дорожнього руху України в якому наголошується наступне: "На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись, а також пред'явити документи, зазначені в пункті 2.1, а саме:а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;б)реєстраційний документ на транспортний засіб;в) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ОСОБА_1 не пред'явив вищевказані документи, Позивача було попереджене, що за не виконання законної вимоги передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП. Одразу після зупинки він поцікавився у водія, що трапилось. Через значний проміжок часу ОСОБА_1 повідомив його про судому ноги, на що ОСОБА_1 було запропоновано викликати швидку допомогу, однак останній відмовився. Враховуючи вчинення Позивачем порушення Правил дорожнього руху, вислухавши заяви та пояснення Позивача, було зауважено, що вони не відповідають дійсності. З огляду на викладене вважає, що оскаржувана позивачем постанова АР № 577002 від 18.01.2017 у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно нього відносно нього винесена правомірно, на законних підставах та є такою, що скасуванню не підлягає. У матеріалах справи про вказане адміністративне правопорушення, відносно неьго, наявні докази скоєння цього правопорушення, які повністю підтверджують вину ОСОБА_1 та оскільки вона була винесена з дотриманням вимог ст. 7, 27, 33, 38, 222, 283, 285 КУпАП.

У судовому засіданні представник Управління патрульної поліції національної поліції України проти позову заперечує, зазначаючи, що пояснення позивача, не відповідають дійсності Обставини, на які вказує Позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях. Вважає, що оскаржувана позивачем постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача винесена правомірно, на законних підставах та є такою, що скасуванню не підлягає.

Крім того, зазначив, що позивач жодним належним доказом не підтвердив наявність у нього будь-якого хворобливого стану і безпідставно вважає, що обовязок доказування виникнення у позивача судоми ноги лежить на поліцейському.

Дослідивши матеріали справи і проаналізувавши доводи позивача, відповідача та відповідні положення Правил дорожнього руху України, дослідивши відеозапис наданий суду, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки водій ОСОБА_1 дійсно порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Знання Правил дорожнього руху є обов'язковим для кожного учасника дорожнього руху. Будь-яке відхилення від положень Правил можуть призвести до дорожньо-транспортних подій нанесення збитків майну, нанесення шкоди здоров'ю. Усяка розбіжність із положеннями Правил, відхилення від їхніх вимог може порушити встановлений порядок дорожнього руху і створити загрозу для його безпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2017 року відповідачем було винесено постанову про адміністративне правопорушення серія АР №577001 від 10.01.2017 року, згідно до якої 10.01.2017 року о 15 годині 05 хвилин на вулиці пр. Соборний, 37, ОСОБА_1 керуючи автомобілем ЗАЗ-DEAWOO, державний номер НОМЕР_2 здійснив зупинку на смузі руху маршрутних транспортних засобів, позначену дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив вимоги п.17.1 ПДР України, також відмовився надати для перевірки документи зазначені в п. п.2.1а, 2.1.б, 2.1г ПДР України (а.с.5).

12 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до начальника управління патрульної поліції м. Запоріжжя ДПП про скасування вказаної постанови (а.с.7-8) і 18 січня 2017 року скарга розглядалась в присутності ОСОБА_1 начальником управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, що підтверджено відеозаписом та поясненнями самого позивача.

Згідно рішення №189 від 18.01.2017 року начальника управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 по скарзі на постанову по справі про адміністративне правопорушення від 10.01.2017 року серія АР №577001 вказана постанова скасована, а справу направлено на новий розгляд. Підставою для скасування постанови було те, що позивачу не були роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України (а.с.10-12).

При новому розгляді справи в присутності ОСОБА_1 йому було розяснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, розяснені положення ст. ст.55,56, 59, 63 Конституції України, жодних клопотань від ОСОБА_1 у тому числі і ознайомлення з матеріалами справи не надходило, про що свідчить переглянутий у судовому засіданні відеодоказ і не спростовано у судовому засіданні. Більш того, з оглянутого відеодоказу вбачається, що ОСОБА_1 на питання з приводу наявності клопотань, зухвало зазначав: (мова оригіналу) «…в суде это всё не «прокатит», потому что по Закону суд всё равно выносит решение в сторону того, кто подаёт иск, и если я гражданин и мне стало плохо, никакой осмотр это не докажет и любой суд признает постанову недействительной, составляйте постанову и я поеду в суд». При цьому слід зазначити, що вказаний відеодоказ розміщено особисто позивачем в мережі Інтернет у програмі «Youtube».

При новому розгляді справи, в присутності позивача було складено постанову про адміністративне правопорушення серія АР №577002 від 18.01.2017 року, за те, що 10.01.2017 року о 15 годині 05 хвилин на вулиці пр. Соборний, 37, ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснив зупинку на смузі руху маршрутних транспортних засобів, позначену дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив вимоги п.17.1 ПДР України, також відмовився надати для перевірки документи зазначені в п. п.2.1а, 2.1.б, 2.1г ПДР України.

За вчинення даного правопорушення ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 122, ч.1 ст. 126 Кодексу та накладено адміністративне стягнення із застосуванням ч.2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Вказані обставини підтверджуються постановою по справі про адміністративне правопорушення від 18.01.2017 року, серії АР №577002, яка відповідає вимогам ст. ст. 283-285 КУпАП та відповідною відеофіксацією.

Більш того, відповідно до ч.3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У судовому засіданні 14.02.2017 року ОСОБА_1 визнав, що дійсно 10.01.2017 року на пр. Соборний він, керуючи транспортним засобом здійснив зупинку під знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» та не надав на вимогу відповідача документи зазначені в п. п.2.1а, 2.1.б, 2.1г ПДР України. Відтак, ці обставини в порядку ч.3 ст.72 КАС України доказуванню не підлягають.

При цьому позивач пояснив, що здійснив вимушену зупинку і не повинен був виконувати незаконні вимоги відповідача про надання документів.

Щодо доводів позивача про те, що вимога відповідача про надання документів для перевірки 10.01.2017 року є незаконною, а 18.01.2017 року під час складення постанови він надав для перевірки документи, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до пп. «а,б,г» п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

За приписами п. 2.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З вищевказаних норм вбачається, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі документи та предявляти їх для перевірки на вимогу поліцейського і саме органи Національної поліції України наділені повноваженнями вимагати в особи пред'явлення нею документів, що підтверджують, у тому числі, право керування транспортним засобом.

При цьому, диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") є підставою для її притягнення до адміністративної відповідальності.

В даному випадку, позивачем особисто зазначається, що ним на вимогу поліцейського 10.01.2017 року такі документи надані не були, що на думку суду є підставою для його притягнення до адміністративної відповідальності.

В свою чергу, суд не приймає посилання позивача на ті обставини, що 18.01.2017 року при складанні оспорюваної постанови такі документи предявлені, оскільки згідно даної постанови позивача притягнуто до відповідальності за непредявлення документів, передбачених п.2.1. ПДР для перевірки 10 січня 2017 року, а не 18.01.2017 року.

Суд критично ставиться до посилань позивача на наявність у нього документів, оскільки за вимогами зазначених вище нормативно-правових актів водій транспортного засобу повинен, по-перше, мати їх при собі, по-друге, пред'явити їх для перевірки на вимогу поліцейського. Непред'явлення документів поліцейському, незалежно від причин, не звільняє водія від адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на зазначене, з урахуванням положень ч. 3 ст.72 КУпАП, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП.

Щодо підстав складення оскаржуваної постанови та дій відповідача в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, суд зазначає наступне.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123,статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122, 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частиною 3 ст. 122 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху .

Відповідно до п. 17.1. ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечуючи, що він здійснив вимушену зупинку під забороняючим знаком 5.11 на смузі для руху маршрутних транспротних засобів, так як у нього виникла судома ноги і він ввімкнув аварійну сигналізацію, з цих доводів суд зазначає наступне.

Згідно з п.15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Згідно п.п. «а», «в» п. 9.9 ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі; на механічному транспортному засобі, який рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонений цими Правилами.

Відповідно до п 1.10 ПДР України вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху; небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об'єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку.

п. 2.3 ПДР України встановлює, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

Згідно до п 2.9 ПДР водієві забороняється: б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Згідно ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З аналізу вищевикладеної статті вбачається, що у разі крайньої необхідності відбувається зіткнення двох інтересів: загроза заподіяння шкоди одним охоронюваним законом інтересам усувається шляхом заподіяння шкоди, хоча й меншої, іншим.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Джерелами загрозливої небезпеки у разі крайньої необхідності, зокрема, можуть бути стихійні явища - повені, пожежі, землетруси тощо, дикі або домашні тварини.

Таким чином, небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одна з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов'язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.

Дослідженими в судовому засіданні доказами не підтвердилось посилання позивача те, що він здійснив зупинку вимушено через виникнення короткочасної судоми ноги, тобто є такою, що перешкоджала позивачу продовжити рух та створювала реальну загрозу іншим учасникам дорожнього руху та настання негативних наслідків.

Отже, з огляду на вищевикладене вбачається, що доводи позивача в обґрунтування вимушеної зупинки, вчиненої в стані крайньої необхідності, не узгоджуються з вимогами ст. 17 КУпАП, обєктивними доказами не підтверджені і не доведено, що позивач не мав можливості здійснити зупинку з урахуванням дорожніх знаків та правил зупинки, встановлених ПДР України. Більше того, в судовому засіданні сам позивач підтвердив, що через декілька хвилин судома пройшла і він міг продовжувати рух. На ствердження різкого погіршення стану здоров'я, що зумовило вимушену зупинку автомобіля позивач не подав жодних доказів, зокрема, медичної довідки, до лікаря не звертався, швидкої медичної допомоги не викликав, від виклику швидкої допомоги відповідачем відмовився.

Всі вимоги позивача зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку поліцейського, у тому числі через розповсюдження у мережі Інтернет зневажливих висловлювань на адресу органів поліції, які підривають авторитет цього органу в цілому.

Більш того, позивач у судовому засіданні наполягав, що саме поліцейський ОСОБА_2 має довести наявність у ОСОБА_1 короткочасної судоми ноги, що є взагалі нелогічним та суперечить вимогам ч.1 ст.71 КАС України.

Відповідачем доведено вчинення правопорушення, а позивачем на надано в заперечення обґрунтованих доказів не вчинення такого.

Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, наведеними нормами визначено, що позивач, як водій транспортного засобу, повинен виконувати встановлені діючим законодавством правила дорожнього руху. Відступати від виконання своїх обов'язків водій може лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

При винесені постанови, дії відповідача відповідають вимогам ст. 33 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення. Тобто при накладанні стягнення відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують.

За приписами ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідач при винесені оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описано правопорушення, яке було скоєно, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Відповідачем повністю спростовано доводи позивача про неправомірність дій цього інспектора при складанні постанови про адміністративне правопорушення, зокрема доведено, що ОСОБА_1 допустив порушення ПДР, за що поліцейський, враховуючи вимоги ст.36 КУпАП притягнув позивача до адміністративної відповідальності. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу вимушеної зупинки керованого ним транспортного засобу і під час спілкування з поліцейським під час складання оспрюваної постанови.

По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а також ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З огляду на не представлення позивачем доказів, які спростовують обставини, викладені поліцейським в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, судом розцінюються не обґрунтованими доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП.

За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Керуючись ст. ст. 2, 7 - 12, 70, 71, 86, 159 - 163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до командира батальйону 2 Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, залишити без задоволення.

Вступна та резолютивна частина постанови виготовлені у нарадчій кімнаті про проголошені у судовому засіданні 14 лютого 2017 року.

Повний текст виготовлено 17 лютого 2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги ,якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги , постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю.В.Апаллонова