Справа № 2а/2570/5135/2011
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2011-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

11.11.2011 Справа № 2а/2570/5135/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бородавкіної С.В.

при секретарі - Крук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "ТТ-Нафта" до Державної податкової інспекції у м. Чернігові про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 06.10.2011 року звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Чернігові і просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові № від 16 травня 2011 року та № від 26 серпня 2011 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем в акті перевірки зроблено протиправний висновок про нікчемність договорів щодо придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг укладених з контрагентом ПП «Пересувна механізована колона №43». При цьому посадові особи відповідача стверджуючи в акті про нікчемність правочинів, не могли керуватися лише припущеннями фіктивності (нікчемності) укладених угод, а їх позиція про те, що ці угоди очевидно суперечать інтересам держави і суспільства, не підтверджена належними доказами та рішенням суду про визнання їх такими, а тому висновки відповідача, що викладені в акті перевірки, не підкріплені жодним доказом і носять характер суб'єктивних припущень та фактично базуються на посиланні на акти перевірок інших податкових органів, що взагалі не передбачено чинним законодавством та суперечить Порядку оформлення результатів документальних, перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затвердженим наказом ДПА України від 22.12.2010 р. за № 984, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 р. за №34/18772. Приймаючи до уваги наявність всіх необхідних первинних документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин платника податків з ПП «Пересувна механізована колона №43» та податкових накладних, оформлених у відповідності з чинним законодавством, платник податків мав повне право на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту. Крім того, за змістом відомостей викладених в акті підтверджується той факт, що на момент проведення господарських операцій з ПП «Пересувна механізована колона №43», а також віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту, вказаний контрагент був зареєстрований як у державному реєстрі так і як платник ПДВ. Угоди між платником податків та контрагентом в установленому законом порядку недійсними не визнані. Крім того, акт перевірки підтверджує наявність у платника податків відповідних звітно-розрахункових документів, проте взагалі не містить жодних правових підстав на підтвердження правомірності виключення сум ПДВ зі складу податкового кредиту та висновків про порушення платником податкового законодавства. При цьому необхідно зазначити, що позивач взагалі жодним чином не повинен нести відповідальність за господарську діяльність контрагента, його звітність як платника, про яку взагалі не повинен бути обізнаний. Якщо контрагент не виконав свого зобовязання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені Законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. За таких обставин, висновки податкового органу про існування у платника податків порушень законодавства не відповідають дійсності та суперечать законодавству з питань оподаткування.

Представник позивача позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідно до статті 3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Оскільки на ПП "ПМК №43" відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, а тому не мають реального товарного характеру. Враховуючи те, що у ПП „ПМК № 43" відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, підприємство не знаходиться за юридичною адресою, згідно з частинами 1, 5 ст.203, ч.ч. 1,2 ст.215, ст.228 Цивільного кодексу України, а тому договір укладений з позивачем має ознаки нікчемності. Крім того, як свідчать матеріали по справі, у ПП "ТТ-Нафта" та ПП "ПМК № 43" одна адреса місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Робоча, буд.6. В ході перевірки не підтверджено наявність поставок товарів (послуг) від ПП "ПМК № 43" у лютому 2011 року, що свідчить про те, що договір ПП "ТТ-Нафта" з ПП „ПМК № 43" укладений без мети настання реальних наслідків. Отже, зазначений правочин відповідно до ч. 1 і 2 ст.215, ч. 5 ст.203 Цивільного кодексу України є нікчемним, і в силу ст.216 Цивільного кодексу України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю. Таким чином, податкові накладні, виписані ПП "ПМК № 43" за лютий 2011 року на суму ПДВ 841258 грн. на підставі вищевикладеного суперечать вимогам п.198.1, 198.6 ст.198, п.201.1, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України. Наслідки нікчемного договору не можуть впливати на формування податкового кредиту ПП "ТТ-Нафта". Отже, перевіркою встановлено завищення задекларованого ПП "ТТ-Нафта" за лютий 2011 року податкового кредиту на суму 841258 грн. З урахуванням вищевикладеного, в порушення п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України ПП "ТТ-Нафта" занижений ПДВ за лютий 2011 року на суму 841258 грн.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного:

06.05.2011 року працівниками ДПІ у м.Чернігові була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Приватного підприємства "ТТ-Нафта" з питань достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2011 р. при проведенні господарських взаємовідносин з ПП «Пересувна механізована колона №43», про що складено акт №378/23/37021932 від 06.05.2011 р. (а.с.11-18).

Перевіркою було встановлено наступні порушення:

- ч.5 ст.203, ч.1, 2 ст.215, ст.216 Цивільного кодексу України, що призвело до визнання договорів (правочинів), укладених з підприємством нікчемними;

- п.198.1, 198.6 ст.198, п.201.1, п.201.6 ст.201, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, яка підлягає сплаті за лютий 2011 року на суму 841258 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.05.2011 р., яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 1261887,00 грн., в т.ч. +841258,00 грн. за основним платежем та 420629,00 грн. за штрафними санкціями (а.с.19).

Вказане податкове повідомлення-рішення 25 травня 2011 р. було оскаржено позивачем в адміністративному порядку до ДПА в Чернігівській області, за наслідками якого ДПА в Чернігівській області прийняла рішення №1355/10/25-020 від 20 липня 2011 року, яким скасувала податкове повідомлення-рішення № від 16 травня 2011р. в частині визначення суми грошового зобов'язання по ПДВ у вигляді штрафної (фінансової) санкції у розмірі 420629 грн. застосувавши до ПП «ТТ-Нафта» штрафну санкцію передбачену п.7 підр.10 p. XX Перехідних положень Податкового кодексу України у розмірі 1 грн., при цьому залишила без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 16 травня 2011 р. № в іншій частині, в сумі 841258 грн. (а.с.21-23).

З урахуванням висновків зазначених в рішенні №1355/10/25-020 від 20 липня 2011 року про результати розгляду скарги, ДПІ у м.Чернігові винесла податкове повідомлення-рішення № від 26.08.2011 р., яким Приватному підприємству «ТТ-Нафта» визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 841259,00 грн., в т.ч. +841258 грн. за основним платежем та 1 грн. за штрафними санкціями (а.с. 20).

Зазначені податкові повідомлення-рішення № від 16 травня 2011 року та № від 26 серпня 2011 року, були оскаржені до Державної податкової адміністрації України, яка рішенням №1994/6/10-2115 від 23.09.2011 року залишила без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові № від 16 травня 2011 року з урахуванням рішення від 20.07.2011 року Державної податкової адміністрації у Чернігівській області, а скаргу приватного підприємства «ТТ-Нафта» без задоволення (а.с.25-28).

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обовязкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення сум ПДВ до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

01.07.2010 р. Приватне підприємство «Пересувна механізована колона №43» в особі ОСОБА_1 (постачальник) та Приватне підприємство «ТТ-Нафта» в особі директора ОСОБА_2 (покупець) уклали договір поставки паливно-мастильних матеріалів» (а.с.201-203).

Відповідно до п.1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник (Приватне підприємство «Пересувна механізована колона №43») зобовязується поставити, а покупець (Приватне підприємство «ТТ-Нафта») зобовязується прийняти й оплатити поставлені паливно-мастильні матеріали.

Відповідно до п.1.2 договору асортимент, кількість (обсяг), ціна за відповідну одиницю виміру ПММ, визначається у специфікації, яка є додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.2, пп. 2.2.2 та п. 2.9 договору товар постачається частинами згідно видаткових накладних та з оформленням податкових накладних.

Відповідно до п.2.8 право власності на товар переходить до покупця з моменту виїзду бензовозу з території нафтобази, що підтверджується відповідними видатковими документами. Якщо доставка товару проводиться постачальником право власності на товар переходить до покупця з моменту відвантаження (зливу) товару до резервуарів, а також оформлення та підписання сторонами відповідної додаткової документації.

На підтвердження виконання вказаного договору постачальник передав покупцю документи, що відносяться до товару, а саме: видаткові накладні за лютий 2011 року, податкові накладні за лютий 2011 року (а. с. 63-134), товарно-транспортні накладні на отримання товару ФОП ОСОБА_2 за лютий 2011 року. (а. с. 141-189).

В судовому засіданні також встановлено факт отримання автотранспортним підприємством ФОП ОСОБА_2 ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України Про автомобільний транспорт від 25.08.2009 серії АГ № 585965 та зареєстровані належним чином паливозаправник, цистерни, причіпи паливо цистерни, що підтверджується копіями технічних паспортів, які долучені до матеріалів справи (а.с.227-240).

Факт дійсності господарської операції купівлі палива відповідачем під час перевірки не встановлювався, а факт подальшого продажу товару через АЗС відповідачем під час перевірки не було враховано.

Необхідно звернути увагу на ту обставину, що в оборотно-сальдовій відомості за лютий 2011 року по рахунку 631 вказано кредит по ПП ПМК № 43 у розмірі 5047548,03 грн., що відповідачем не спростовується (а.с.196).

Проте орган державної податкової служби не дав жодної оцінки вказаним обставинам і не здійснив дослідження руху товару до кінцевого споживача. За одержаний товар позивач здійснював розрахунки, що підтверджується копіями платіжних доручень (а. с. 204-223).

Вказані видаткові накладні повністю відповідають вимогам, встановлених до первинних документів, які пред'являються п. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

З пояснень представника позивача вбачається, що ДПІ у м.Чернігові не були взяті до уваги дані документи.

Обґрунтування представників відповідача щодо недійсності договору поставки від 01.07.2010 № 25, укладеного між позивачем та контрагентом, відсутністю необхідних умов для проведення господарської операції, відсутність основних фондів, виробничих активів, технічного персоналу, як порушення ст. 228 Цивільного кодексу України, - не відповідають нормам цивільного законодавства, є необґрунтованими та юридично невмотивованими.

Сукупний аналіз вищезазначених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ дана обставина представниками відповідача не оспорювалась.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що надані позивачем в судовому засіданні документи повністю підтверджують факт проведення фінансово-господарської діяльності, що в свою чергу повністю спростовує заперечення відповідача, оскільки надані документи не брались до уваги при проведенні перевірки інспекторами-ревізорами ДПІ. Тому враховуючи досліджені первинні бухгалтерські документи, платник податку правомірно в податковій декларації за лютий 2011 року включив до складу податкового кредиту ПДВ.

Тобто підставою для висновку відповідача про незаконне формування ПДВ, можливе тільки в тому випадку, якщо позивачем не доведено і судом не встановлено правомірність формування витрат, понесених при здійсненні господарської операції. Податковий орган мав би підстави вважати правочини нікчемними, а суд може погодитися з обґрунтованістю висновку податкового органу, якщо б головною метою платника податку було одержання доходу за рахунок відшкодування ПДВ.

Таким чином, повністю просліджується та підтверджується реальність (товарність) щодо придбання позивачем паливно-мастильних матеріалів у ПП ПМК № 43та подальшого її продажу.

З урахуванням досліджених господарських операцій, факт здійснення яких ніхто не спростував, суд прийшов до висновку, що за належних доказів - податкових накладних, видаткових накладних, платіжних доручень, товарно-транспортних накладних, оборотно-сальдових відомостей, ліцензії, технічних паспортів, вказане не давало відповідачу підстав для висновку про заниження позивачем сум податкового кредиту та не врахування підстав формування ПДВ.

Крім того, податковий орган, не подав жодних доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про недобросовісність позивача. Також не доведено та не надано доказів, які б свідчили про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди як-то безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій.

Також, необхідно зазначити той факт, що податкове повідомлення-рішення № від 16 травня 2011 року рішенням ДПА в Чернігівській області про результати розгляду скарги від 20.07.2011 № 1355/10/25-020 в частині штрафних санкцій скасоване у відповідності до встановлених п. 7 підрозділу 10 розділу Х Х Перехідних положень Податкового кодексу України податкових канікул, а в іншій частині залишено без змін (а. с. 21-23), в результаті чого ДПІ у м.Чернігові винесено нове податкове повідомлення-рішення № від 26 серпня 2011 року (а. с. 20). Крім того, рішенням ДПА України про результати розгляду скарги від 23.09.2011 № 1994/6/10-2115 податкове повідомлення-рішення № від 26 серпня 2011 року також залишено без змін. (а. с. 25-28).

Тому, враховуючи, що податкове повідомлення-рішення № від 26 серпня 2011 року винесено з урахуванням скасованих штрафних (фінансових) санкцій в податковому повідомленні-рішенні № від 16 травня 2011 року, та враховуючи нарахування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1,00 грн., судом встановлено існування лише податкового повідомлення-рішення № від 26 серпня 2011 року, яке залишено ДПА України без змін та містить ті ж самі грошові зобовязання по основному платежу, що й попереднє скасоване податкове повідомлення-рішення в силу п. 60.1.3, п. 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України та Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 985, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 за № 1440/18735.

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 16 травня 2011 року вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові № від 26 серпня 2011 року, з підстав, наведених позивачем у позовній заяві, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові № від 26 серпня 2011 року.

Постанова набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Бородавкіна С.В.