Справа № 807/921/16
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2017 рокум. Ужгород№ 807/921/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилко С.Є.

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

за участі сторін:

позивача: не з'явився;

представника відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 07 лютого 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 13 лютого 2017 року.

22 липня 2016 року до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області, якою просить суд про наступне: 1) прийняти позовну заяву до провадження суду; 2) визнати протиправним та скасувати вимогу ДПІ у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.07.2016 року №Ф-657-17 у розмірі 5781,06 грн.; 3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області сплачену суму судового збору у розмірі 551,21 грн..

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року, яка занесена до журналу судового засідання, відповідно до статті 55 КАС України, замінено Державну податкову інспекцію у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області на її правонаступника - Ужгородську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Закарпатській області (а.с.а.с. 49-51).

Позовні вимоги мотивовані наступним. 18 липня 2016 року ФОП ОСОБА_1 було особисто вручено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 липня 2016 року № Ф-657-17, яку було складено ДПІ у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області. У вказаній вимозі № Ф-657-17 зазначено, що станом на 30 червня 2016 року рахується заборгованість (недоїмка) за ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 5781,06 грн.. Позивач 29 січня 2015 року зареєструвався в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець. Крім того, ним було подано заяву до ДПІ у м. Ужгороді про застосування спрощеної системи оподаткування (1 група) та 31 січня 2015 року його було внесено до Реєстру платників єдиного податку. Станом на час державної реєстрації та постановки на облік до ДПІ у м. Ужгороді як підприємця та платника єдиного податку позивачу виповнилося 61 рік. Підставою для нарахування ДПІ у м. Ужгороді недоїмки у розмірі 5781,06 грн. по Вимозі № Ф-657-17 на думку податкового органу, є те, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, є платниками єдиного соціального внеску, передбаченого Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", оскільки отримують пенсію за вислугу років. ДПІ у м. Ужгороді у даному випадку не зважало на той факт, що позивач на час реєстрації підприємцем досяг шестидесяти однорічного віку. ДПІ у м. Ужгороді при нарахуванні позивачеві недоїмки не врахувало того, що ФОП ОСОБА_1 станом на час реєстрації фізичною особою-підприємцем та на час формування спірної Вимоги № Ф-657-17 вже був пенсіонером за віком та що позивач звільняється від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в порядку статті 4 частини 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Крім того, позивач зазначає, що оскільки ним не подавалися звіти про нарахування єдиного соціального внеску до інспекції, то єдиною підставою для такого нарахування може слугувати тільки акт перевірки. Так як ДПІ у м. Ужгороді не проводили щодо позивача жодних перевірок, то відповідно остання не мала правових підстав для нарахування заборгованості. Вищенаведене свідчить про протиправність оскаржуваної вимоги та про наявність підстав для її скасування як незаконної.

07 лютого 2017 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява від позивача, відповідно до якої останній просить розглянути справу без його участі за наявними матеріалами у справі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 61).

Відповідач у судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, що передбачені Главою 3 Розділу II КАС України, проте у судовому засіданні, яке проходило 16 січня 2017 року надав заперечення проти позову (а.с.а.с. 45-47).

07 лютого 2017 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява від представника відповідача, відповідно до якої останній просить приєднати до матеріалів справи ряд доказів (а.с.а.с. 62-70).

Розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв'язку з існуванням на те об'єктивних причин.

Відповідно до статті 47 КАС України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Відповідно до статті 41 частини 1 КАС України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до копії Пенсійного посвідчення за № НОМЕР_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 було призначено пенсію - за вислугою років (а.с.а.с. 55-57).

Згідно з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 29 січня 2015 року проведено державну реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця (а.с. 14).

Відповідно до Витягу з реєстру платників єдиного податку 01 лютого 2015 року позивач перейшов на спрощену систему оподаткування та обрав 1 групу платника єдиного податку зі ставкою 10 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 16).

Під час судового розгляду встановлено, що 05 липня 2016 року ДПІ у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за № Ф-657-17 на суму 5781,06 грн. (а.с. 13).

Відповідно до розрахунку, що наданий відповідачем 07 лютого 2017 року (а.с. 63), єдиний внесок нараховано відповідачем за період лютий-грудень 2015 року та січень-березень 2016 року, а саме: лютий, березень 2015 року - 845,30 (422,65х2) грн.; квітень-червень 2015 року - 1267,95 (422,65х3) грн.; липень-вересень 2015 року - 1323,47 (422,65х2+478,17) грн.; жовтень-грудень 2015 року - 1434,51 (422,65х3) грн.. Всього за період лютий-грудень 2015 року відповідачем нараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 4871,23 грн.. За січень-березень 2016 року відповідачем нараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 909,83 (303,16х3) грн..

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту - Закон України № 2464-VI), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до статті 6 частини 2 пункту 1 Закону України № 2464-VI, платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та у повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 7 частини 1 пункту 3 Закону України № 2464-VI, для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування єдиного внеску є суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до статті 4 частини 4 Закону України № 2464-VI, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Так, Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон України № 1058-IV) передбачені такі види пенсійних виплат, як пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) та пенсія у зв'язку з втратою годувальника (стаття 9).

Статтею 1 Закону України № 1058-IV встановлено, що пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Право чоловіків на пенсію за віком, що передбачене частиною першою статті 12 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" та частиною першою статті 26 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-ІV (у відповідних редакціях), пов'язується, зокрема, з досягненням 60 річного віку.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон України № 2262-ХІІ), особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту "б" статті 12 Закону України № 2262-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, інші особи, зазначені у пунктах "б" - "д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Як зазначалося судом вище, згідно зі статтею 4 частиною 1 пунктом 4 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами частини 4 статті 4 цього Закону України № 2464-VI (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" від 07 липня 2011 року за № 3609-VI, які набрали чинності 6 серпня 2011 року) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Ураховуючи наведене, на підставі аналізу зазначених норм права суд резюмує, що фізичні особи - підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-XII і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону України № 2464-VІ. Тобто від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком.

Враховуючи викладене, фізичні особи - підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-ХІІ, не є пенсіонерами за віком в розумінні осіб, що звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону України № 2464-VІ, тобто такі особи повинні нараховувати та сплачувати за себе єдиний внесок на загальних підставах.

Отже, на підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що норми статті 4 частини 4 Закону України № 2464-VІ поширюються на фізичних осіб-підприємців, які отримують пенсію за вислугу років є необґрунтованими.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що правове значення має не досягнення платником пенсійного віку на час здійснення ним господарської діяльністю, а вид пенсії, яку отримує така фізична особа - підприємець - пенсії за віком.

Правову позицію щодо аналогічних спорів висловив Верховний Суд України також й у своїй постанові від 12 травня 2015 року, що ухвалена у справі за № 21-118а15.

Відповідно до статей 161 частини 2 та статті 2442 частини 2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до Розділу VI пункту 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449 (далі по тексту - Інструкція № 449), вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції № 449 (в редакції 2016 року) передбачено, що для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22 відсотків суми, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції № 449 (в редакції 2015 року) передбачено, що для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, - 34,7 відсотка суми, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати та розміру внеску, встановленого Законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Пунктом 6 Розділу ІV Інструкції № 449 (в редакції 2015 року) передбачено, що обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування:

1) зазначена категорія платників самостійно для себе обчислює суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, незалежно від отримання доходу (прибутку);

2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники можуть сплачувати єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа кожного місяця поточного кварталу. При цьому суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 6 Розділу ІV Інструкції № 449 (в редакції 2016 року) передбачено, що обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування:

1) зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску;

2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники можуть сплачувати єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа кожного місяця поточного кварталу. При цьому суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 року № 435 (що діяв у період подання звіту лютий 2016 року) вказано, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Відповідно до пункту 10 Розділу IV Інструкції № 449 (у редакції, що діяла у 2016 році), обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Інших підстав для обчислення єдиного внеску органами доходів та зборів не передбачено, зокрема обчислення шляхом коригування облікових даних інформаційної системи із занесенням суми єдиного внеску у розмірі 5781,06 грн. вказаною Інструкцією на передбачено.

Аналізуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05 липня 2016 року № Ф-657-17 зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 5781,06 грн. є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню з підстав недотримання відповідачем приписів Інструкції № 449 щодо обчислення єдиного внеску органом доходів та зборів.

Відповідно до статті 94 частини 1 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином необхідно присудити понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, у вигляді сплати судового збору у розмірі 551,20 грн..

Суд звертає увагу на те, що позивачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 551,21 грн., хоча відповідно до Закону України "Про судовий збір" за подання даної позовної заяви слід було сплатити його в розмірі 551,20 грн..

Відповідно до статті 7 частини 1 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 551,20 грн.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що решта сплаченої суми судового збору (0,01 грн.) може бути йому повернута лише у разі подання ним відповідного клопотання.

Застосоване судом законодавство - використане в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин.

Керуючись статтями 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) від 05 липня 2016 року за № Ф-657-17 у розмірі 5781,06 грн..

Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко