Справа № 816/1865/16
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 р. Справа № 816/1865/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: П'янової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання: Городової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. по справі № 816/1865/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.06.2016 №, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. було відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, просить суд скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 09.02.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у м. Полтаві проведено камеральну перевірку з питання подання ФОП ОСОБА_1 податкової декларації з плати за землю за 2016 рік, за результатами якої складений акт від 19.05.2016 №1498/16-01-13-04-31/НОМЕР_1 /а.с. 34-36/.

Перевіркою встановлено факт неподання позивачем податкової декларації, що контролюючим органом визначено як порушення вимог пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України.

З урахуванням даного висновку перевірки, на підставі пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення від 06.06.2016 №, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн /а.с. 32/.

За результатами оскарження даного рішення до Головного управління ДФС у Полтавській області та ДФС України, рішеннями контролюючих органів скарги платника податків залишені без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін /а.с. 14-17/.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 06.06.2016 №. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про відсутність у нього обов'язку з подання до контролюючого органу податкової декларації з плати за землю за 2016 рік.

Колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог чинного законодавства України земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - Податковим Кодексом України.

Згідно з ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі -ПКУ) плата за землю є загальнодержавним податком, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі (ст. 269 ПКУ).

Пунктом 6.1 статті 6 ПКУ надано визначення податку, згідно якого податок є обов'язковий, безумовний платіж до бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Як встановлено підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Питання орендної плати за землю врегульовані ст. 288 Податкового кодексу України.

Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Як вбачається з матеріалів справи, що між Полтавською міською радою (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) 12.03.2009 був укладений договір оренди землі, за змістом якого орендодавець на підставі рішення двадцятої сесії Полтавської міської ради п'ятого скликання від 25.10.2007 надав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку для реконструкції власної квартири під перукарню з організацією вхідної групи, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 18-19/. Даний договір укладений на період з 25.10.2007 по 25.10.2009. /а.с. 18 - зворот/.

Договір зареєстрований у виконавчому комітету Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 18.03.2009 №24 /а.с. 19 - зворот/.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», ст. 93 Земельного кодексу України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Колегія судів вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ФОП ОСОБА_1 користується земельною ділянкою на правах оренди після закінчення дії договору від 12.03.2009 р., а тому можливо зробити висновок, що після 25 жовтня 2009 р. договір втратив чинність.

Докази того, що у позивача та Полтавської міської ради були наміри продовжити дію договору оренди від 12.03.2009р. чи укласти новий договір оренди землі за адресою: АДРЕСА_1, також в матеріалах справи відсутні.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що строком договору є час протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, (ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України) , в зв'язку з цим всі умови викладені у договорі оренди від 12.03.2009 року припиняють свою дію з моменту закінчення дії самого договору оренди, а саме з 25.10.2009 року. Полтавська міська рада не ставила питань щодо продовження дії договору та сплати орендної плати за 2016 рік, а тому можливо зробити висновок, що у ФОП ОСОБА_1 не виникло обов'язку по сплаті орендної плати за 2016 рік.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у позивача у 2016 році обов'язку подавати декларацію з орендної плати за землю.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування податкового повідомлення-рішення від 06.06.2016 року № , в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, а тому дана постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. по справі № 816/1865/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.06.2016 №, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Пянова Я.В. Зеленський В.В.

Повний текст постанови виготовлений 14.02.2017 р.