Справа № 815/7306/16
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7306/16
У Х В А Л А

09 лютого 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретаря судового засідання Соколова М.С.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 (згідно ордеру та договору),-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та клопотання представника Головного управління Національної поліції в Одеській області про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, суд -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 21 грудня 2016 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Атестаційної комісії № 13 Головного управління Національної поліції України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) атестаційної комісії № 13 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 03 березня 2016 року, оформлене протоколом ОП №15.00004336.0026406 та зазначено в розділі IV Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа, яким старший сержант поліції ОСОБА_1 визнаний таким,що 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність;

- визнати протиправним та скасувати накази Головного управління Національної поліції в Одеській області №931 о/с від 22.09.2016 року і №1000 о/с від 10.10.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (через службову невідповідність) ОСОБА_1, поліцейського Фрунзівського відділення Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського Захарівського відділення Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області

- стягнути з Головне управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 30 вересня 2016 року по день поновлення на службі в поліції виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 153,41 грн. з відрахуванням усіх обовязкових платежів та борів.

В адміністративному позові позивач заявив клопотання про визнання причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та про поновлення строку.

В обґрунтування клопотання позивач, зазначає, що копії наказів про звільнення №931 о/с від 22.09.2016 року та №1000 о/с від 10.10.2016 року і трудову книжку він отримав 18.10.2016 року, а потім перебував на лікарняному з 24.10.2016 року по 21.11.2016 року. Копії протоколів атестаційної комісії №13 ГУНП в Одеській області від 03.03.2016 року та апеляційної комісії від 18.03.2016 року до видання наказу про звільнення не вручались, ОСОБА_1 їх отримав 12.12.2016 року за адвокатським запитом із з цього дізнався про порушення своїх прав висновком атестаційної комісії, оскільки саме він став підставою для звільнення позивача. Після відновлення працездатності з 22.11.2016 року позивачем певний час було використано на пошуки адвоката, який має досвід ведення справ в адміністративних судах щодо проходження публічної служби. 05.12.2016 року позивач уклав договір з адвокатом, який 06.12.2016 року звернувся до ГУНП в Одеські області з запитом про витребування документів, необхідних для визначення правової позиції та підготовки позовної заяви. Після отримання 12.12.2016 року документів на адвокатський запит до 14.12.2016 року адвокатом була складена позовна заява та подана до суду.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд вважати поважними причини пропуску строку звернення з позовом до адміністративного суду.

24 січня 2016 року за вх. №1938/17 від представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшло клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 Вказане клопотання обґрунтоване тим, що 03.03.2016 року позивача було ознайомлено із атестаційним листом та викладеному у ньому рішенням. Однак свій адміністративний позов ОСОБА_1 подав лише у грудні 2016 року, тобто майже через 9 місяців.

У судовому засіданні 09.02.2017 року позивач та представник позивача підтримали заявлене клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області у судові засідання не зявлявся, належним чином та завчасно повідомлений про день час та місце розгляду справи, що підтверджується підписом представника відповідача в розписках по справі.

Представник атестаційної комісії № 13 ГУНП в Одеській області в судові засідання не зявлявся, повідомлений про день, час та місце розгляду справи відповідно до приписів ч.11ст. 35 КАС України.

Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з даним адміністративним позовом, суд виходить з наступного.

Приписами ст. 99 КАС України, передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч.1). Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.3).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною 2 ст. 8 КАС України, передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Європейський Суд з прав людини у справі Delcourt v. Belgium зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». Та у справі Bellet v. France Європейський Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Також з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «ОСОБА_1 проти Туреччини», вбачається правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З зазначених рішень Європейського Суду з прав людини вбачається, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Положеннями ч. 1 ст.100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Суд звертає увагу, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Пропущення строку звернення до суду з поважних причин за умови відсутності ознак недбалого ставлення позивача до реалізації права на справедливий судовий розгляд не може бути перешкодою для надання судового захисту порушеним правам особи.

Пунктом 24 розд. ІV Інструкції №1465 встановлено, що за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Відповідно до п. 28 розд. ІV Інструкції №1465 керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Отже, атестаційний лист, у якому міститься висновок атестаційної комісії про невідповідність особи поліцейського займаній посаді підлягає обов'язковому виконанню шляхом видання наказу про звільнення з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Наведене свідчить про те, у спірних правовідносинах припинення проходження публічної служби поліцейським являє собою комплекс послідовних, чітко визначених чинним законодавством дій, які можуть порушувати права позивача з боку суб'єкта владних повноважень, як в своїй сукупності (при звільненні), так і самостійно (при проходженні атестацій, які не мають своїм наслідком звільнення поліцейського або такий наслідок з різних причин не настав).

При цьому при обрахуванні строків звернення до суду важливою обставиною є встановлення змісту порушеного права позивача та часу його виникнення.

У той же час, порушеним правом позивача у даній адміністративній справі, є його право на працю, яке він просить поновити у спосіб скасування рішень суб'єкта владних повноважень та поновлення на посаді з якої його було звільнено.

Суд зазначає, що самостійне скасування рішення центральної атестаційної комісії Національної поліції України без скасування рішення Національної поліції України до поновлення таких прав призвести не може, і навпаки, рішення Національної поліції України також не може бути скасовано без надання оцінки правомірності рішення центральної атестаційної комісії Національної поліції України на підставі якого його видано.

Отже, вказане свідчить про те, що строк звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом слід обраховувати з часу коли він дізнався про його звільнення з органів національної поліції, а не з часу прийняття суб'єктом владних повноважень окремих рішень, які потягли за собою настання такого наслідку.

З матеріалів справи вбачається, що рішення (висновок) атестаційної комісії № 13 ГУНП в Одеській області прийнято відносно позивача 03.03.2016 року.

Також судом встановлено, що позивачем подано скаргу на рішення атестаційної комісії №13 ГУНП в Одеській області, однак, як вбачається з протоколу АК Південного регіону №1 від 18.03.2016 року, було прийнято рішення, що скарга позивача розгляду не підлягає.

На підставі висновку атестації від 03.03.2016 року через сім місяців наказом ГУНП в Одеській області №931 о/с від 22.09.2016 року і №1000 о/с від 10.10.2016 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Відтак, строк звернення до суду з даним адміністративним позовом слід обраховувати з дати, коли позивачу стало відомо про прийняття вищевказаних наказів, тобто з 17.10.2016 року (а.с.99).

При цьому позивач звернувся до суду з даним позовом 14.12.2016 року (дата направлення адміністративного позову поштою).

Однак, у період з 24.10.2016 року по 21.11.2016 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні у КУ «Захарівська ЦРЛ», що підтверджується довідкою №951 від 07.12.2016 року (а.с.25).

Отже, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, спрямовану на ефективний доступ особи до суду для захисту її порушеного права, зважаючи на тимчасову непрацездатність позивача, суд дійшов висновку про те, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Атестаційної комісії № 13 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення (висновку), визнання протиправним та скасування наказів в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є поважними, а отже клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з зазначеним позовом підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. ст. 99, 100, 160, 165 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Одеській області про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Атестаційної комісії № 13 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення (висновку), визнання протиправним та скасування наказів в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 звернення з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Атестаційної комісії № 13 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення (висновку), визнання протиправним та скасування наказів в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Атестаційної комісії № 13 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення (висновку), визнання протиправним та скасування наказів в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Повний текс ухвали складено та підписано суддею 13.02.2017 року.

Суддя О.А. Вовченко