Справа № 822/2342/16
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2342/16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіЛабань Г.В.
при секретаріВересняк А.А.
за участі:представника позивача та представників відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 в якому, з врахуванням збільшених позовних вимог просить:

- визнати незаконною бездіяльність командира військової частини в/ч пп НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та юрист-консульта майора ОСОБА_3 , щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді та нарахуванню і виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі № 822/997/16;

- визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 від 03.11.2016 р. в частині "грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік в розмірі місячного грошового забезпечення не отримав", "виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в повному розмірі за 3 листопада 2016 року", "виплатити надбавку за виконання особливо важливих завдань в повному розмірі з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за 3 листопада 2016 року", "виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду в повному розмірі за 3 листопада 2016 року";

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати, надбавку за виконання особливо важливих завдань, щомісячну додаткову грошову винагороду у повному розмірі, виходячи з місячного грошового забезпечення та посадового окладу.

- визнати незаконним та скасувати розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, складений військовою частиною пп НОМЕР_1 , згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі №822/997/16.

- визнати законним розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, складений позивачем, де середня заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 39 772,75 грн.

- стягнути з військової частини пп НОМЕР_1 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 18.02.2009 року перебував на військовій службі. Під час проходження служби виконував бойові завдання в зоні антитерористичної операції в Луганській та Донецькій областях в періоди з 25.06.2014 року по 09.09.2014 року, з 03.10.2014 року по 08.11.2014 року, з 11.12.2014 року по 09.01.2015 року.

Вказує, що наказом командира військової частини пп НОМЕР_1 від 19.05.2016 року №46-к на нього було накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з військової служби у запас згідно підпункту "е" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через службову невідповідність). Вказаний наказ було оскаржено .

Згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі № 822/997/16 було прийнято рішення про скасування наказу від 19.05.2016 р. № 46, поновлення ОСОБА_1 на посаді і зобов`язано відповідача (вч п/п НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

13 жовтня 2016 року він з`явився в військову частину для проходження військової служби, де його повідомили про допуск до виконання службових обов`язків після надходження рішення суду до військової частини.

Крім того, 13 жовтня 2016 року, він звернувся в військову прокуратуру Хмельницького гарнізону, щодо правомірності дій посадових осіб військової частини.

У зв`язку з бездіяльністю посадових осіб стосовно тривалого невиконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі № 822/997/16 він 28 жовтня 2016 року звернувся до відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, з виконавчим листом виданим Хмельницьким окружним адміністративним судом, про поновлення на посаді та нарахування і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

01.11.2016 року державним виконавцем ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

3 листопада 2016 року, ОСОБА_1 було поновлено на посаді і одразу звільнено з військової служби у запас згідно наказу командира військової частини № 239 від 03.11.2016 р.

08.11.2016 року йому проведено розрахунок та виплачено грошове забезпечення в сумі 6 230,55 грн., яке складається з середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 р. та грошового забезпечення, згідно наказу командира військової частини № 239 від 03.11.2016 р. та нарахований середній заробіток за час вимушеного прогулу, який склав 4 679,32 грн.; грошове забезпечення за 3 листопада 2016 року - 256,75 грн.; вихідна допомога - 2 888,85 грн.; компенсація за не використану щорічну чергову відпустку - 2 407,37 грн.

Вказаний розрахунок, вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу нарахований з порушеннями норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надавши суду заперечення, в яких просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначили, що рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі № 822/997/16 було виконано в добровільному порядку 03.11.2016 року, після надходження до військової частини, а постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження надійшла лише 04.11.2016 року.

Крім того, зазначили, що під час здійснення розрахунку бралось фактично виплачене грошове забезпечення за відповідні місяці, а не нараховане, як це передбачено у постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Разом з тим, при здійсненні розрахунків з військовослужбовцями застосовуються вимоги наказу №260. Відповідно до п.1.9 Наказу №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що наказом командира 8 окремого полку спеціального призначення (по особовому складу) від 19.05.2016 року №46-к звільнено старшого солдата ОСОБА_1 - старшого розвідника - снайпера групи спеціального призначення загону спеціального призначення 8 окремого полку спеціального призначення у запас за пунктом "є" пункту 1 частини 8 (через службову невідповідність), без права носіння військової форми одягу.

Підставою для видачі Наказу про звільнення слугувало рішення атестаційної комісії №13 від 16 травня 2016 року. Згідно витягу з протоколу засідання атестаційної комісії №13 від 16 травня 2016 року одноголосно прийнято рішення про звільнення з лав Збройних Сил України за службовою невідповідністю солдата ОСОБА_1 розвідника - снайпера 2 відділення групи СпП загону СпП.

Згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі № 822/997/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання незаконним, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди скасовано. Прийнято нову постанову, якою задоволено позовні вимоги частково.

Постановлено визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 19.05.2016 року №46-к в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби у запас згідно підпункту "е" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через службову невідповідність). Поновити ОСОБА_1 на посаді солдата призваного по мобілізації, розвідника - снайпера 2 відділення групи спеціального призначення 3 загону спеціального призначення 8 окремого полку спеціального призначення. Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. В решті позовних вимог відмовити.

13 жовтня 2016 року позивач з`явився в військову частину для проходження військової служби, де його повідомили про допуск до виконання службових обов`язків після надходження рішення суду до військової частини.

28 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 отримав виконавчий лист по справі №822/997/16 та звернувся до відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, з виконавчим листом виданим Хмельницьким окружним адміністративним судом, про поновлення на посаді та нарахування і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

01.11.2016 року державним виконавцем ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

3 листопада 2016 року, ОСОБА_1 було поновлено на посаді і одразу звільнено з військової служби у запас згідно наказу командира військової частини № 239 від 03.11.2016 р.

08.11.2016 року позивачу виплачене грошове забезпечення в сумі 6 230,55 грн., яке складається з середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 р. та грошового забезпечення, згідно наказу командира військової частини № 239 від 03.11.2016 р.

Згідно довідки № 1140 від 17.11.2016 р. нарахований середній заробіток за час вимушеного прогулу, склав 4 679,32 грн.; грошове забезпечення за 3 листопада 2016 року - 256,75 грн.; вихідна допомога - 2 888,85 грн.; компенсація за не використану щорічну чергову відпустку - 2 407,37 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу та грошове забезпечення, згідно довідки № 1140 від 17.11.2016 р. та наказу № 239 від 03.11.2016 р., на думку представника позивача, нараховані в порушення норм чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

В силу п. "е" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконною бездіяльності командира військової частини в/ч пп НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та юрист-консульта майора ОСОБА_3 , щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді та нарахуванню і виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі № 822/997/16 суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи 28 жовтня 2016 року, позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, з виконавчим листом виданим Хмельницьким окружним адміністративним судом, про поновлення на посаді та нарахування і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

01.11.2016 року державним виконавцем ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

3 листопада 2016 року, ОСОБА_1 було поновлено на посаді і одразу звільнено з військової служби у запас згідно наказу командира військової частини № 239 від 03.11.2016 р.

Проте, постанова про відкриття виконавчого провадження надійшла до військової частини лине 04.11.2016 року, а тому суд дійшов до висновку, що відповідач в добровільному порядку виконав рішення суду та підстави для визнання бездіяльності протиправною відсутні.

Щодо нарахування та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, розрахунок середньої плати за час вимушеного прогулу нараховується згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595.

Відповідно до ч.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно пункту 2 підпункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України виплата винагороди здійснюється в таких розмірах, на місяць: до 100 відсотків місячного грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил України.

Згідно пункту 15.1. Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сип України особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, виплачується надбавка за виконання особливо важливих завдань в розмірах до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років .

Відповідно до пункту 30.1. Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України особам, офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року з 19 травня 2016 року поновлений на посаді в військовій частині пп НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини №239 від 03.11.2016 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас.

Отже з 19.05.2016 року по 03.11.2016 року кількість днів перебування ОСОБА_1 у вимушеному прогулі становить 115 днів.

Як вбачається з довідки від 17.11.2016 року №1140 про середній заробіток на поновленого за рішенням суду солдата ОСОБА_1 з 20.05.2016 року по 02.11.2016 року з урахуванням посадового окладу, військового звання та вислуги років, вихідна допомога складає 2885,85 грн. та компенсація за невикористану чергову відпустку за 2016 рік - 2407,37 грн.

Зазначена сума в розмірі 4679,32 грн. виплачена позивачу 08.11.2016 року.

Представники відповідача надали суду довідку про доходи ОСОБА_1 від 03.01.2017р. № 3 за період з 01.03.2016р. по 19.05.2016р.

З наданої довідки вбачається, що нараховане грошове забезпечення за березень 2016 року складає 7153,57 грн., зараховано на картку 7046,27 грн., а за квітень нараховане грошове забезпечення 906,15 грн., зараховано 892,56 грн., оскільки згідно наказу командира військової частини №520 від 26.04.2016 року вирішено депреміювати ст. солдата ОСОБА_1 за квітень, зменшити щомісячну додаткову винагороду за квітень та виплатити її в розмірі 5%. Вказаний наказ позивачем не оскаржено.

Відповідно до ст.236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Період, за яким обчислюється середня заробітна плата визначено згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100.

Яким визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Отже, при розрахунку грошового забезпечення за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного: (7 153,57 грн. + 905,15) : 43 дн. = 187,40 грн.

187,40 грн. х 115 дн. - 21551 грн.

З яких 7153,57 грн. - нарахована заробітна плата за березень 2016 року;

905,15 грн. - нарахована заробітна плата за квітень 2016 року;

43 дн. - кількість робочих днів за березень і квітень 2016 року (два повних календарних місяці, що передують перед датою звільнення 19 травня 2016 року);

187,40 грн. - середньоденна заробітна плата за два повних календарних місяці, що передують перед датою звільнення;

115 дн. - кількість робочих днів за час вимушеного прогулу з 20 травня по 2 листопада 2016 року включно;

21551 грн. - середня заробітна плата за час вимушеного прогулу.

Суд не бере до уваги відомості щодо нарахування грошового забезпечення за травень 2016 року, оскільки нарахування відбувається за попередні місяці, а відтак грошове забезпечення за травень не входить до двохмісячного розрахунку суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Крім того суд приймає до уваги відомість від 16.01.2017р. № 999 надану державною податковою інспекцією в м. Хмельницькому з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 в період з 01.01.2016р. по 30.09.2016р.

Суд не погоджується з твердженням представників відповідача щодо повного розрахунку з позивачем згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі №822/997/16, оскільки як свідчать надані пояснення та докази наявні в матеріалах справи, виплачено ОСОБА_1 було лише 4679,32 грн.

Разом з тим, військова частина польової пошти НОМЕР_1 та позивач за роз`ясненням рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі №822/997/16 не зверталась.

Крім того, позивач також не оскаржив постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження.

Відтак суд вважає, що позовна вимога щодо визнання незаконним та скасування проведеного розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, складеного військовою частиною польової пошти НОМЕР_1 , згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі №822/997/16 підлягає до часткового задоволення.

Щодо вимоги нарахувати позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань суд приходить до наступних висновків.

Слід зазначити, що підставою виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань є Наказ Міністра оборони України від 21.08.2014 N 559, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України10 вересня 2014 р. за N 1111/25888 "Про затвердження Змін до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".

Цим наказом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року N 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", затверджено Зміни до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року N 260, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за N 638/15329.

Так, відповідно до розділу XXX зазначеної інструкції встановлені Правила виплати грошової допомоги для оздоровлення. Зокрема, грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника), із зазначенням у ньому суми грошової допомоги (пункт 30.2).

Однак, матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався з заявою для надання матеріальної допомоги для оздоровлення. Також матеріали справи не містять наказу командира військової частини щодо надання грошової допомоги на оздоровлення із зазначенням у ньому суми грошової допомоги, на підставі якого здійснюються відповідні виплати.

Також, матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 з рапортом (заявою) про виплату грошової допомоги для вирішення соціально побутових питань.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Із наведеного слідує, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.

В ході розгляду справи порушень зі сторони відповідача, що б спричинили зазначені вище наслідки не встановлено, а позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди. Наведені в позові обставини на увагу суду не заслуговують, оскільки не узгоджуються зі змістом статті 237-1 КЗпП України та спростовуються встановленими фактичними обставинами справи.

Згідно з п.п.1, 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції, тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров`я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Верховний суд України в своїй Постанові Пленуму від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В обґрунтування даних вимог позивачем не надано жодних доказів відповідності розміру моральної шкоди та доказів, що підтверджують моральні страждання позивача пов`язані з діями або бездіяльністю відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. слід відмовити.

У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача до Військової частини пп НОМЕР_1 є частково обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати проведений розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, складений військовою частиною польової пошти НОМЕР_1 , згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі №822/997/16.

Зобов`язати військову частину польову пошту НОМЕР_1 провести перерахунок та нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21551 грн., з урахуванням виплачених сум, податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати вказаної суми.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2017 року

Суддя/підпис/Г.В. Лабань
"Згідно з оригіналом" Суддя Г.В. Лабань