Справа № 183/7009/16
Суддя: Майна Г. Є.
Дата ухвалення: 2017-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/7009/16
Провадження № 2-а/183/50/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2017 року суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_1, розглянувши в м. Новомосковську Дніпропетровської області у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Новомосковського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2016 року ОСОБА_2 предявила через суд позов на предмет захисту своїх прав на пенсійне забезпечення, посилаючись на протиправність відмови в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", у звязку з чим відповідач зобовязаний призначити з 16 листопада 2016 року їй пенсію за вислугою років згідно з вимогами ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 15 січня 2011 року.

Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що 16 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Управління із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно ЗУ "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції від 15 січня 2011 року). Згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у томі числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного заробітку. Проте відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VII від 02 березня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії яким призначаються зокрема відповідно до Закону України "Про прокуратуру". У звязку з чим з 01 червня 2016 року пенсії у відповідності до Закону України "Про прокуратуру" не призначаються (а.с. 27-29).

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини і перевіривши достатність наявних у справі доказів для їх встановлення, належить дійти висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи або інтереси. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює в прокуратурі Дніпропетровської області на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності. Згідно з даними трудової книжки, роботу в органах прокуратури Дніпропетровської області позивач розпочала з 04 травня 1998 року по цей час (а.с. 12-15).

Таким чином, загальний стаж роботи, що дає право на пенсію згідно зі статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року, складає 18 років 6 місяців 12 днів (стаж роботи на посадах прокурора) + 2 роки 6 місяців 0 днів (половина строку навчання в Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого) = 21 рік 0 місяців 12 днів (станом на 16 листопада 2016 року - дату звернення з заявою про призначення пенсії).

16 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Новомосковського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років та їй листом відповідача № 6604/04/15 від 07 грудня 2016 року відмовлено у призначенні пенсії, оскільки відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VII від 02 березня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії яким призначаються зокрема відповідно до Закону України "Про прокуратуру". У звязку з чим з 01 червня 2016 року пенсії у відповідності до Закону України "Про прокуратуру" не призначаються (а.с. 16).

Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач послався на норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яким передбачено, що з 01 червня 2016 року скасовано норми щодо призначення (перерахунку) пенсій відповідно до "спеціальних" законів, зокрема до Закону України "Про прокуратуру". Позивач вважає дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" протиправними, у зв'язку з чим і звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_3 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 і повинні відповідати їй.

ОСОБА_3 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина гарантується безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України.

Статтею 46 ОСОБА_3 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 ОСОБА_3 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_3 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою ОСОБА_3 України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_3 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року № 21-348а13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ст. 244-2 КАС України.

Конституційний Суд у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

У рішенні Конституційного Суду України № 1-9/2015 від 13 травня 2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 ОСОБА_3 України).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Таким чином, всі зміни, внесені до Закону України "Про прокуратуру" після січня 2011 року, зокрема, щодо збільшення стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зменшення відсотку від розміру середнього заробітку при призначенні пенсії тощо, звужують зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури, знижують рівень соціальної захищеності цієї категорії громадян, а отже не можуть бути застосовані у даних правовідносинах.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування ОСОБА_3 України при здійсненні правосуддя", оскільки ОСОБА_3 України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності ОСОБА_3 та у всіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_3 як акт прямої дії.

Частинами першою - третьою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf, Ргеssos Соmраnіа Nаvіега S.А. v. Веlgіum, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24 квітня 2003року).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися нормах статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 11, 69, 71, 94, 104, 158-159, 162, 163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправними дії Новомосковського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Зобовязати Новомосковське обєднане Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити на нарахувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, з 16 листопада 2016 року пенсію за вислугою років, згідно з вимогами ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 15 січня 2011 року.

Стягнути з Новомосковського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області за рахунок Державного бюджету на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, судові витрати в сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.)

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області заінтересованими особами, а так само прокурором, апеляційної скарги з одночасним надсиланням її копії безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем вручення її копії.

Суддя Г.Є. Майна