Справа № 802/2209/16-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

02 лютого 2017 р. Справа № 802/2209/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Крапівницької Н. Л.,

суддів: Воробйової І.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до Департаменту захисту економіки Національної поліції України;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 внутрішніх справ України

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_5 з адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 внутрішніх справ України у якому просить: визнати протиправною відмову Департаменту захисту економіки Національної поліції України у наданні висновку щодо виплати ОСОБА_3, одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням III групи інвалідності; зобовязати Департамент захисту економіки Національної поліції України скласти висновок та прийняти рішення, щодо виплати ОСОБА_3, одноразової грошової виплати у звязку із встановленням III групи інвалідності; зобовязати ОСОБА_4 внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_3, одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням III групи інвалідності та надіслати його до Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах. Відповідно до наказу Національної поліції України від №105 о/с По особовому складу від 07.11.2015 року (а. с. 6) позивач прийнятий на службу в Національну поліцію України на посаду заступника начальника відділу управління захисту економіки Національної поліції України в Хмельницькій області з присвоєнням спеціального звання підполковник поліції .

27.09.2016 року наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №229 о/с на підставі рапорту позивача було звільнено зі служби з поліції за п. 2 ч.1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію з 30.09.2016 року в звязку із хворобою (а.с.7).

Після звільнення ОСОБА_3 пройшов обстеження у Хмельницькій обласній медико-соціальній експертній комісії (далі - МСЕК), згідно висновку якої, позивачу було встановлено III групу інвалідності; причиною інвалідності є захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зважаючи на те, що отримана позивачем інвалідність повязана із проходженням служби в ОВС, позивач звернувся до Департаменту захисту економіки Національної поліції України з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням втрати працездатності в розмірі 60%.

Як наслідок, позивачу відмовлено у задоволенні його заяви про виплату одноразової грошової допомоги, що і стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник ОСОБА_4 внутрішніх справи України в судове засідання не зявився, згідно поданих письмових заперечень, що надійшли через відділ прийому суду від 17.01.2017 року за №1522 ( ас. 48-50) представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію представник ОСОБА_4 внутрішніх справ України зазначив, що МВС України не має повноважень щодо прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги позивачеві, оскільки він проходив службу та був звільнений з органів Національної поліції, яка в свою чергу, є самостійним органом центральної виконавчої влади. Призначення та виплата одноразової грошової допомоги позивачеві повинна здійснюватись за рахунок асигнувань передбачених у державному бюджеті на зазначені цілі для Національної поліції України. Як наслідок, представник МВС України зазначив, що жодних порушень прав та інтересів позивача ОСОБА_4 внутрішніх справи України не порушено.

Представник Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в судове засідання не прибув, хоча в додаткових письмових запереченнях, що надійшли через відділ прийому суду зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить розгляд справи здійснювати без участі представника Департаменту захисту економіки Національної поліції України ( а.с.53-56).

Відповідно до ч.4 ст. 128 КАС України неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних доказів.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.

24.01.2017 року представником позивача в судовому засіданні подано клопотання про зміну позовних вимог, яку прийнято судом до розгляду.

27.09.2016 року наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №229 о/с «По особовому складу» позивача було звільнено зі служби з поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію з 30.09.2016 року, підстава рапорт позивача, свідоцтво про хворобу №124, видане військово-лікарською комісією ДУ ТМО МВС України по Хмельницькій області 09.06.2016.

Після звільнення позивач пройшов обстеження у Хмельницькій обласній медико-соціальній експертній комісії (далі - МСЕК), згідно висновку якої, ОСОБА_3 встановлено III групу інвалідності, причиною інвалідності є захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зважаючи на те, що отримана інвалідність повязана із проходженням служби в ОВС, позивач звернувся до Департаменту захисту економіки Національної поліції України із заявою (рапортом) від 02.11.2016 року, в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у звязку з тим, що ОСОБА_3 встановлено втрату працездатності в розмірі 60% на підставі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеню втрати працездатності у відсотках, що підтверджується доданими до заяви копіями додатків: довідкою МСЕК серії АГ №0017727 від 11.10.2016 (а. с. 10), довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ0842646 від 11.10.2016 (а. с. 11), свідоцтво про хворобу №124 від 09.06.2016 року (а. с. 8-9 ).

Листом № 11013/89/08-2016 від 07.11.2016 року (а. с. 12) і який було направлено на адресу позивача 12.11.2016 року, Департамент захисту економіки НПУ відмовив ОСОБА_3 у виплаті одноразової грошової допомоги, мотивуючи тим, що на даний час наказом ОСОБА_4 внутрішніх справ Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського №4 від 11.01.2016 року законодавчо не врегульовано питання щодо виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності особам, чиє захворювання повязано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не поліції.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд у першу чергу виходив із того, що згідно вимог статті 11 КАС України суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно заявлених позивачем вимог останній вважає, що саме Департамент захисту економіки Національної поліції України зобовязаний подати висновок до МВС України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у звязку іх встановленням йому 3 групи інвалідності .

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд звертає увагу на наступне.

Представником позивача в ході судового засідання вказано, що питання виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та компенсація заподіяння шкоди його майну врегульовано ст. 23 Закону України "Про міліцію".

При цьому судом враховано, що Закон України "Про міліцію" втратив свою чинність 07.11.2015 року на підставі Закону України "Про національну поліцію", однак положеннями абзацу 3 пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про міліцію" у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків сім'ї загиблого (померлого), його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання даних положень, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

Пунктом 1 Порядку №850 передбачено, що ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку №850).

Відповідно до п. 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми (п. 4 Порядку №850).

Працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) (п. 7 Порядку №850).

Пунктом 8 Порядку №850 встановлено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Із аналізу зазначених положень слідує, що задля реалізації права працівником міліції на отримання одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням групи інвалідності, йому необхідно звернутись із відповідним рапортом до керівника органу внутрішніх справ, у якому він проходив службу.

В даному ж випадку, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 було звільнено з посади заступника начальника відділу управління захисту економіки в Хмельницькій області згідно наказу №229 о/с від 27.09.2016 року (а. с. 7).

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2015 р. №830 "Про утворення територіального органу Національної поліції" вирішено утворити як юридичну особу публічного права Департамент захисту економіки як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Позивач був звільнений з посади заступника начальника відділу управління захисту економіки Національної поліції України в Хмельницькій області з присвоєнням спеціального звання підполковник поліції, і на момент звільнення не був працівником міліції.

Відповідно до ст.97 Закону України Про Національну поліцію одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті працівника поліції внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного із проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється ОСОБА_4 внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.100 Закону України Про Національну поліцію визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров'я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

У разі встановлення факту настання смерті поліцейського, а також особи, звільненої зі служби в поліції, внаслідок обставин, зазначених у пунктах 3 - 6 частини першої статті 97 цього Закону, якщо смерть настала протягом шести місяців після отримання інвалідності чи травми, внаслідок отримання яких поліцейський раніше отримував одноразову грошову допомогу згідно із зазначеними пунктами, виплата одноразової грошової допомоги особам, які мають право на її отримання, зазначеним у цьому Законі, здійснюється з вирахуванням суми допомоги, отриманої померлим.

У разі визначення інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейському, особі, звільненій зі служби в органах поліції, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення відсотка часткової втрати працездатності без визначення інвалідності або на день його (її) звільнення з органів поліції займав (займала) посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботу в інтересах держави та її безпеки, із залишенням на службі в поліції, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих органів державної влади, до яких вони були відряджені.

Виплата одноразової грошової допомоги особам, які мають право на її отримання в разі загибелі (смерті) працівника поліції, якщо поліцейський на день загибелі (смерті) займав посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботи в інтересах держави та її безпеки, із залишенням його на службі в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у частині другій цієї статті, призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським.

Якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Відповідно до Порядку та Умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016 (далі - Порядку) поліцейський вважається таким, що виконує службові обов'язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень, визначених Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон), у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (п.4 Порядку).

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Порядку визначені випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського:

1) під час виконання службових обов'язків (пункти 1, 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов'язаний з виконанням поліцейським службових обов'язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

2) під час проходження поліцейським служби (пункт 2 частини першої статті 97 Закону) - випадок, який не пов'язаний із безпосереднім виконанням поліцейським службових обов'язків, зазначених у підпункті 1 цього пункту;

3) пов'язаного з проходженням служби в поліції (пункти 4, 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок отриманого захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного з проходженням поліцейським служби, крім випадків, зазначених у підпункті 1 цього пункту;

4) пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку днем виникнення права на отримання ОГД є:

у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Порядку посадові особи поліції у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.

Причиною для встановлення позивачу інвалідності визначено поранення (контузія), отримане у зв'язку з виконанням службових обов'язків, про що вказано у Виписці з акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Тобто, вказані обставини свідчать про наявність випадку, передбаченого п.п.1 п.5 розділу ІІІ Порядку, який є приводом для призначення та виплати ОГД.

Крім того, суд звертає увагу, що інвалідність встановлена позивачу в межах одного місяця, після звільнення зі служби, що також відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.97 Закону України Про Національну поліцію для призначення одноразової грошової допомоги.

Але, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_3 звернувся із заявою (рапортом) від 02.11.2016 року на імя начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України, (а.с.57) в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у звязку з тим, що йому встановлено втрату працездатності в розмірі 60% на підставі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеню втрати працездатності у відсотках, що підтверджується доданими до заяви копіями додатків: довідкою МСЕК серії АГ №0017727 від 11.10.2016 року (а. с. 10), довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ 0842646 від 11.10.2016 року ( а. с. 11 ), свідоцтво про хворобу №124 від 09.06.2016 року (а. с. 8-9).

Таким чином, суд дійшов до переконання, що позивач не звертався до відповідача із заявою (рапортом) про необхідність провести йому виплату одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням III групи інвалідності.

При цьому, станом на дату розгляду даної справи, відсутні будь-які докази звернення позивача стосовно розгляду вказаних документів та складання висновку, лише після отримання якого в місячний строк вирішується питання про призначення або відмову у призначенні грошової допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_3 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 внутрішніх справ України про визнання протиправною відмову та зобов'язання скласти висновок відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддяпідписОСОБА_6

СуддіпідписОСОБА_7

підпис ОСОБА_1

Копія вірна Суддя: Секретар: