Справа № 815/4782/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4782/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу прокуратури Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до прокуратури Одеської області про визнання протиправними дії щодо не нарахування та не виплати грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, зобов'язання нарахувати та виплатити грошову допомогу відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що положення ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на час виходу на пенсію були чинними, а тому вважає протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії прокуратури Одеської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором. Зобов'язано прокуратуру Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, прокуратура Одеської області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, до суду з'явився представник прокуратури Одеської області Коваль О.В.,який стосовно розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував, а позивач ОСОБА_1 надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, тому апеляційний розгляд справи здійснюється відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.1995 року по 01.09.2016 року працювала в органах прокуратури, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці НОМЕР_1.

З 04.10.2012 року на підставі рішення управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугою років довічно відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-XII.

Наказом прокурора Одеської області від 23.08.2016 року № 2008к ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури Одеської області та з органів прокуратури Одеської області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію з 01.09.2016 року.

25.08.2016 року ОСОБА_1 звернулася до прокурора Одеської області із заявою про отримання грошової допомоги на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку із звільненням з органів прокуратури за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Листом від 30.08.2016 року № 18-вих-16 ОСОБА_1 було повідомлено, що 27.03.2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", відповідно до якого з 01.04.2014 року зупиняється дія положень ряду законів, які передбачали виплату грошової (вихідної) допомоги у разі виходу на пенсію, крім іншого, прокурорам грошової допомоги в розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи (ч.16 ст.51-1 Закону України "Про прокуратуру"). Оскільки звільнення з органів прокуратури відбулося з 01.09.2016 року за власним бажанням, то виплата грошової допомоги не передбачена.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання грошової допомоги, передбаченої ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції правильними, а доводи апеляційної скарги безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України № 2756-VІ від 2 грудня 2010 року) прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ (далі - Закон №1166-VІІ) внесено зміни до Закону України «Про прокуратуру». Зокрема, абзацом 2 підпункту 3 пункту 3 розділу ІІ Закону № 1166-VІІ виключено ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1166-VІІ зміни, передбачені розділами ІІ і ІІІ, набирають чинності з 1 квітня 2014 року, крім змін, в тому числі й абзацу 2 підпункту 3 пункту 3, які набирають чинності з 1 травня 2014 року.

Отже як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 з 04.10.2012 року отримує пенсію за вислугою років, яка була призначена управлінням Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру". Крім того ОСОБА_1 на момент звільнення мала стаж роботи в органах прокуратури більше 21 року.

Відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України загальні правила у сфері пенсійного забезпечення встановлюють закони України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та «Про недержавне пенсійне забезпечення». Разом із тим для певних категорій громадян (народні депутати, прокурорсько-слідчі працівники, судді, державні службовці тощо) законом встановлюються певні відмінності у пенсійному забезпеченні.

Такі відмінності встановлюються законами України «Про державну службу», «Про статус народного депутата», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» тощо. Вказані закони передбачають за наявності спеціального стажу, як правило більш високі розміри пенсій, а також відмінні від загальних умови їх призначення.

Можливість отримувати пенсію за вислугу років з одночасним продовженням трудової діяльності на прокурорсько-слідчих посадах передбачено ч.14 Закону України «Про прокуратуру» (надалі Закон №1789-XII).

Частиною 15 ст. 50-1 Закону №1789-XII прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням НБУ щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 р. зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набуття цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту, застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постановах від 06.02.2012 року по справі № 21-322а11 та від 01.07.2014 року по справі № 21-244а14, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 року (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 року (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, гак і після її закінчення.

Конституційний Суд України в рішенні № 1-9/2015 від 13.05.2015 року зазначив, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013 року (справа № 21-348а1), від 17.12.2013 року (справа № 21-445а 13), від 06.10.2015 року (провадження № 127/11720/14-а).

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, від 29.06.2010 року № 17-рп/2010, від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, від 11.10.2011 року № 10-рп/2011 неодноразово вказував, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та співробітників правоохоронних органів зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення (в т.ч. виплати грошової допомоги) виникають не в момент звернення за призначенням пенсії (грошової допомоги), а в момент виникнення права на її призначення.

Стаття 8 КАС УКраїни передбачає, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, також вказує, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

Також Європейський Суд у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) зазначив щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

З урахуванням вказаних положень Конституції України та правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у вищеназваних рішеннях, Закону України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким виключено ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», не може застосовуватися до правовідносин соціального захисту та пенсійного забезпечення прокурорів, які вже виникли до його прийняття.

Враховуючи те, що за змістом частини 16 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру» виплата грошової допомоги пов'язана саме із виходом на пенсію за вислугою років чи по інвалідності, а також те, що пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» позивачці була призначена з 04.10.2012 року, судова колегія вважає що ОСОБА_1 набула право на виплату грошової допомоги з цієї ж дати, а саме з 04.10.2012 року, тобто під час дії частини 16 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру», а тому право позивача на виплату грошової допомоги не може бути звужено у звязку з зміною вподальшому законодавства .

Щодо доводів апеляційної скарги в частині виникнення права на отримання грошової допомоги в момент фактичного звільнення особи, судова колегія вважає зазначити наступне.

Рішення Конституційного Суду України від 26.11.2013 № 11-рп/2013, на яке посилається апелянт, жодним чином не спростовує положення Конституції України стосовно заборони звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод шляхом прийняття нових законів. Вказане рішення приймалося у зв'язку з необхідністю тлумачення формулювання підстави звільнення державного службовця, яка дає право на отримання грошової допомоги (ініціатора конституційного звернення було звільнено через виявлену невідповідність займаній посаді внаслідок стану здоров'я і вона просила суд висловити позицію, чи надає така підстава для звільнення право на отримання вихідної допомоги у разі наявності відповідного стажу державної служби).

Крім того, статтею 36 КЗпП встановлено підстави припинення трудового договору, в тому числі з ініціативи працівника, такої підстави, як звільнення у зв'язку з виходом на пенсію цією статтею не передбачено. Відповідно до ст.38 КЗпП працівник має право (а не зобов'язаний ) розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що ОСОБА_1 отримала право на вихід на пенсію за вислугою років та грошову допомогу у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором ще до прийняття Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», тому позивач має право на призначення грошової допомоги, передбаченої ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим до адміністративного позову запереченням, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокуратури Одеської області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик