Справа № 317/4681/16-а(п/2а-/317/87/2016)
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2017 рокусправа № 317/4681/16-а (2а-/317/87/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Чередниченка В.Є. Панченко О.М.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області
на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 13.12.2016р. у справі №317/4681/16-а (2а-/317/87/2016)
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області визнання протиправними дій та розпорядження, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

24.11.2016р. ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв'язку звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області (далі - УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області) про визнання протиправними дій та розпорядження, зобов'язання вчинити певні дії, судом першої інстанції позов зареєстровано 25.11.2016р. / а.с. 9,1-2/.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито скорочене провадження в адміністративній справі №317/4681/16-а (2а-/317/87/2016) / а.с. 11 /.

Позивач, посилаючись у позовній заяві на те, що він з 23.01.1993р. по 26.09.2016р. працював суддею Шевченківького районного суду м. Запоріжжя та постановою Верховної Ради України №1515-VIII від 08.09.2016р. його звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, 26.09.2016р. головою Шевченківського районного суду м. Запоріжжі видано наказ №12-к про відрахування його зі штату суду у зв'язку з відставкою та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, з 27.09.2016р. він має статус судді у відставці, 26.09.2016р. він звернувся до відповідача з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання , розпорядженням відповідача від 30.09.2016р. йому призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86% від його суддівської винагороди, але він вважає це розпорядження необґрунтованим , з огляду на те, що стаж його роботи на посаді судді станом на 26.09.2016р. становить 25 років 8 місяців і 8 днів і довічне грошове утримання йому, які судді у відставці, повинно виплачуватись у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді, без обмеження граничного розміру, дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді є необґрунтованими та безпідставними, тому просив суд:- визнати протиправними дії та розпорядження відповідача від 30.09.2016 р. в частині призначення йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 % від його суддівської винагороди, без врахування календарного періоду проходження строкової військової служби; - зобов'язати відповідача призначити та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % його суддівської винагороди, відповідно до подання Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 01-44/510/206 від 26.09.2016 р., без обмеження граничного розміру цього утримання та здійснювати відповідні виплати зазначених коштів починаючи з 27 вересня 2016 року.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 13.12.2016р. у справі №317/4681/16-а (2а-/317/87/2016) адміністративний позов задоволено, визнано протиправними дії та розпорядження від 30.09.2016 року в частині призначення судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% від його суддівської винагороди, без врахування календарного періоду проходження строкової військової служби, зобов'язано УПФУ в Запорізькому районі Запорізькій області призначити та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% його грошового утримання, відповідно до подання Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 01-44/510/206 від 26.09.2016р., без обмеження граничного розміру цього утримання та здійснювати відповідні виплати зазначених коштів починаючи з 27.09.2016 року. (суддя Мінгазов Р.В.) / а.с. 21-23/.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції від 13.12.2016р. у даній справі, подав апеляційну скаргу / а.с.27/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з'ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття рішення у даній справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд скасувати постанову суду першої інстанції від 13.12.2016р. та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Дана справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження відповідно до ст.. 183-2 КАС України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної адміністративної справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1, позивач у даній справі з 23.01.1993 р. по 26.09.2016 р. працював суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, наказом голови Шеченківскього районного суду м. Запоріжжя №12-К від 26.09.2016р. позивача виключено зі складу суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у зв'язку з відставкою на підставі Постанови Верховної Ради України №1515-VIII від 08.09.2016р. №1515-VIII / а.с. 3-4/.

26.09.2016р. позивач звернувся до відповідача області із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», надавши всі необхідні документи / а.с. 17/, зазначені обставини не заперечувались відповідачем під час розгляду даної справи.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, відповідач розпорядженням від 30.09.2016р. призначив ОСОБА_1 з 27.09.2016р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді / а.с. 18/.

Як вбачається з наданої суду ксерокопії листа УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області за вих. №32/К-4 від 181.1.2016 р. / а.с. 8/до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці і від якого залежить розмір такого грошового утримання, відповідачем було зараховано лише роботу позивача на посаді судді Шевченківскього районного суду м.Запоріжжя в період з 26.01.1993р. по 26.09.2016р., що становить 23 роки 8 місяці, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду служби в армії.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі, щодо нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, врегульовано регламентуються положеннями ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній на момент звернення позивача до відповідача)

Рішенням Конституційного суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, та визначено, що частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судців» №86 від 03.09.2005 р. до стажу роботи на посаді судді повинен зараховуватись календарний період проходження строкової військової служби.

За правовою позицією, яка викладена Верховним судом України у справі № 21-6664а15, постанова від 06.07.2016 р., суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку, до стажу роботи на посаді судді зараховується також календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, та приймаючи до уваги норми чинного законодавства. які визначають підстави та порядок нарахування та виплати судді у відставці довічного грошового утримання , колегія суддів вважає, що до стажу роботи позивача у справі, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується 23 роки 8 місяців стажу роботи на посаді судді, а до загального стаж роботи судді Кляшторного В.С., що дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен бути зарахований період проходження строкової військової служби, який складає 2 роки і 8 днів, а тому позивач має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016р., а тому відповідач під час прийняття розпорядження від 30.09.2016р., яким позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, діяв не у спосіб, який встановлено чинним законодавством, і такі дії та рішення відповідача є протиправними, а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок обґрунтованість заявлених позивачем у справі позовних вимог .

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним постанову суду першої інстанції від 13.12.2016р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 13.12.2016р. у справі №317/4681/16-а (2а-/317/87/2016)- залишити без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: О.М. Панченко