Справа № 825/289/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 лютого 2017 року м. Чернігів Справа № 825/289/17

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Бородавкіна С.В., перевіривши матеріали адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області до ОСОБА_1 про стягнення переплаченої пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 14.02.2017 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача на його користь переплату пенсії у розмірі 9261,49 грн., за період з 24.12.2013 по 31.01.2016.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 06.06.2011 по справі № 2а/2508/2897/2011 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, зобовязано Управління здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог статей 40, 42, ч. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2009 рік, починаючи з 08.10.2010, з урахуванням раніше виплачених сум. Постанова суду, яка була прийнята до негайного виконання, Управлінням виконана в повному обсязі, відповідно до постанови ВДВС Козелецького РУЮ від 31.10.2011 ВП № 29558521.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Управлінням подано апеляційну скаргу на вищевказану постанову і постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2013, апеляційну скаргу Управління задоволено, постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 06.06.2011 - скасовано, та ухвалено нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

У звязку з тим, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2013 по справі № 2а/2508/2897/2011 набирає законної сили з моменту проголошення, а була отримана Управлінням 06.01.2016, виникла переплата пенсії з 24.12.2013 по 31.01.2016 у сумі 9 261,49 грн.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження в адміністративній справі за даним позовом, суддя виходить з наступних обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обовязку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 ч. 4 ст. 50 КАС свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак, і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання субєктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих субєктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення ч. 4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє суду дійти висновку, що і п. 5 ч. 4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права субєкта владних повноважень на адміністративний позов.

За п. 5 ч. 4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України субєкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх обєднань, юридичних осіб, які не є субєктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Як вбачається зі змісту поданого Управлінням адміністративного позову, він заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянки ОСОБА_1 і, на думку суду, не підпадає під дію п. 5 ч. 4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, правовідносини які виникли між позивачем і відповідачем у звязку із відмовою ОСОБА_1 повернути переплату пенсії за період з 24.12.2013 по 31.01.2016, мають ознаки цивільних.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 по справі № 21-1884а15, яка в силу вимог ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України є обовязковою для врахування судом при виборі і застосуванні правової норми.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ», ураховуючи положення статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України, зазначено, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (субєктом владних повноважень) як субєктом публічного права та субєктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії субєкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку, це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь субєкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Таким чином, правовідносини, з приводу яких виник спір, за своєю природою є цивільно-правовими. Тобто, між сторонами існує спір про право, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що даний спір не відноситься до публічно-правового і порядок його вирішення передбачено нормами Цивільного процесуального кодексу України, позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Дана обставина згідно із п.1 ч. 1 ст. 109 є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Одночасно суд розяснює, що позивачу необхідно звернутися з відповідним позовом до місцевого загального суду за територіальною підсудністю, в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись статтями 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити Управлінню Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області у відкритті провадження у справі за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії, та повернути позовну заяву із усіма доданими до неї матеріалами.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186 і 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Бородавкіна