Справа № 205/3485/16-а(2а/205/108/16)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 рокусправа № 205/3485/16-а(2а/205/108/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року у справі №205/3485/16-а(2а/205/108/16) за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29 квітня 2016 року звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, правонаступником якого є Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача стосовно відмови у перерахунку та виплаті пенсії позивачу згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов'язати відповідача перерахувати трудовий стаж відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням стажу роботи з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року працювала продавцем та старшим продавцем непродовольчих товарів у магазині №41 другого об'єднання «Промтовари». 14.03.2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок трудового стажу відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідач своїм листом від 23.03.2016 року №Д-64/160ос протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до трудового стажу позивача періоду її роботи з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року, оскільки запис внесений до трудової книжки здійснено без додержання Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та вважається недійсним.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що обов'язок ведення трудових книжок працівників законодавцем покладено на керівників підприємств, а тому відсутність підпису керівника підприємства або уповноваженої ним особи та/або печатки підприємства в трудовій книжці позивача не може позбавити його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання надання пенсії.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що період роботи позивача з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року неможливо зарахувати до трудового стажу, оскільки після запису про звільнення (п.12 трудової книжки) відсутній підпис керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи, тому усі записи про роботу позивача на цьому підприємстві вважаються недійсними. Крім того, відповідач вказує на відсутність документу про ліквідацію підприємства без правонаступника або про передання документів на зберігання до архівної установи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення позивача яка заперечувала щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач 14 березня 2016 року звернулася до відповідача з заявою про перерахунок трудового стажу згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.16).

Листом від 23 березня 2016 року №Д-64/16ос відповідач повідомив позивача про неможливість зарахування до трудового стажу її період роботи з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року, оскільки запис внесений до трудової книжки позивача здійснено без додержання Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, вважається недійсним. Відсутній документ про ліквідацію підприємства правонаступника (а.с.13).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку її страхового стажу з урахуванням стажу роботи з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок №637 від 12.08.1993 року) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58 від 29 липня 1993 року).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 від 29 липня 1993 року усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1. Інструкції №58 від 29 липня 1993 року у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17.09.1992 року №875, наявного в матеріалах справи, вирішено ліквідувати П-ге об'єднання «Промтовари», де працювала позивач, з правонаступником по трудовим угодам з працівниками апарату управління і відповідної частини майна передаваємого по роздільному акту (балансу) вважати державний виробничо-комерційний центр «Фенікс» (а.с.17-18).

У зв'язку з цим 01.07.1992 року позивача було звільнено в порядку переводу з її згоди згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України в складі магазину в державний виробничо-комерційний центр «Фенікс», що підтверджується копією трудової книжки наявної в матеріалах справи (а.с.9).

Відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Тобто, фактично, позивач продовжила свою трудову діяльність у державному виробничо-комерційному центрі «Фенікс», яке є правонаступником по трудовим угодам з працівниками апарату управління П-ге об'єднання «Промтовари».

При цьому з трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що державним виробничо-комерційним центром «Фенікс» було внесено наступні записи до її трудової книжки про прийняття на роботу продавцем в магазин № 5 від 02.07.1992 року та про звільнення згідно з п.5 ст. 36 КЗпП по переводу в державне комунальне підприємство роздрібної торгівлі магазин № 64 «Промтовари». Вказані записи засвідчено підписом та печаткою підприємства.

Разом з цим, відповідно до листа Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 23 березня 2016 року №Д-64/16ос підставою для відмови позивачу у зарахуванні до трудового стажу її періоду роботи з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року, стало внесення до трудової книжки позивача запису від 01.07.1992 року про її звільнення в порядку переводу згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України в складі магазину в державний виробничо-комерційний центр «Фенікс» без додержання Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та відсутність документу про ліквідацію підприємства правонаступника (а.с.13).

Отже, правова позиція відповідача ґрунтується на тому, що було порушено порядок оформлення документів, які підтверджують стаж роботи позивача, проте останній не заперечує самого факту перебування позивача в трудових відносинах та наявності у зв'язку з цим стажу роботи.

Проте, на думку апеляційного суду, відповідач приймаючи оскаржуване рішення не надав оцінку тому, факту, що на час здійснення переводу позивача з одного підприємства в інше та вчинення щодо цього запису в трудовій книжці, а саме 01.07.1992 року, порядок заповнення трудової книжки не було врегульовано нормами Інструкції №58 від 29 липня 1993 року, оскільки цей нормативний акт було прийнято пізніше вчинення спірного запису.

Тому доводи відповідача щодо не відповідності записів зазначених у пп. 7-12 трудової книжки позивача вчинених до прийняття Інструкції №58 від 29 липня 1993 року є протиправними. Положення Інструкції №58 від 29 липня 1993 року не можуть бути підставами для неврахування цих записів для перерахунку загального трудового стажу позивача.

Інших підстав для не зарахування періоду трудового стажу позивача з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року (пп. 7-12 трудової книжки) відповідачем в його листі від 23 березня 2016 року №Д-64/16ос не зазначено.

Крім того, слід врахувати те, що позивача було звільнено виключно з метою переводу згідно з п.5 ст. 36 КЗпП України в складі магазину в державний виробничо-комерційний центр «Фенікс», яке є правонаступником по трудовим угодам з працівниками апарату управління П-ге об'єднання «Промтовари».

При цьому, слід також зазначити й про те, що Порядком №637 від 12.08.1993 року встановлено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З матеріалів справи, вбачається, що позивачем не було надано відповідачу для перерахунку її трудового стажу інших документів, виданих за місцем роботи або документів виданих архівними установами, які б підтверджували трудовий стаж позивача у період її роботи з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року.

Пунктом 18 Порядку № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Тобто, умовою для встановлення на підставі показань свідків наявності трудового стажу у разі відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання таких документів є ліквідація підприємства, установи, організації або відсутність архівних даних.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17.09.1992 року №875 вирішено ліквідувати П-ге об'єднання «Промтовари» з правонаступником по трудовим угодам з працівниками апарату управління і відповідної частини майна передаваємого по роздільному акту (балансу) вважати державний виробничо-комерційний центр «Фенікс» (а.с.17-18). Який згідно з поясненнями позивача було ліквідовано ще в дев'яності роки.

Відповідно до листа Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 25.08.2015 року №05.3-76/3081 ТОВ магазин №64 «Промтовари» ліквідовано 12.09.2002 року на підставі рішення господарського суду (а.с.11).

На запит відповідача Головне управління статистики у Дніпропетровській області своїм листом від 10.12.2015 року №05.3-74/3368 повідомило про те, що станом на 10.12.2015 року в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України по Дніпропетровській області суб'єкт з найменуванням «Державний виробничо-комерційний центр «Фенікс» не значиться (а.с.12).

Тобто, фактично встановлено, що станом на 10.12.2015 року Державний виробничо-комерційний центр «Фенікс» в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України по Дніпропетровській області не значиться. Будь-яких інших доказів у спростування доводів позивача щодо ліквідації підприємства «Державного виробничо-комерційного центру «Фенікс» відповідач суду не надав.

При цьому допитані в якості свідків судом першої інстанції особи, які знали позивача по спільній з нею роботі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили наявність обставин праці позивача у період з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року в магазині № 41 Другого об'єднання «Промтовари» Управління торгівлі Дніпропетровської міської ради народних депутатів.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Органи Пенсійного фонду України, як державний орган, що реалізує право громадян на пенсійне забезпечення, їх посадових та службові особи, зобов'язані неухильно дотримуватись прав громадян при призначенні і виплаті пенсій, вживати заходи щодо попередження їх порушення, надавати допомогу громадянам у витребуванні та оформленні необхідних для призначення пенсії документів.

Відповідно до частини 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Викладене свідчить про те, що відповідач відмовляючи позивачу у перерахунку трудового стажу у відповідності до вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням стажу роботи з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року не врахував усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про перерахунок пенсії та як наслідок прийняв необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що рішення відповідача про відмову позивачу у перерахунку трудового стажу у відповідності до вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням стажу роботи з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року є протиправним та підлягає скасуванню, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що способом поновлення порушеного права позивача є зобов'язання відповідача перерахувати трудовий стаж позивача відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням стажу роботи з 27.04.1979 року по 01.07.1992 року.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції відносно того, що «невірне заповнення трудової книжки» не впливає на пенсійне забезпечення особи, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи необхідний для призначення пенсії. Тобто, особа-працівник, повинна слідкувати за правильністю заповнення роботодавцем відомостей в її трудовій книжці, оскільки такі записи впливають виключно на права особи-працівника щодо отримання соціального захисту.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що висновок суду першої інстанції в мотивувальній частині постанови щодо необхідності відмови у задоволені позовних вимог, враховуючи її резолютивну частину про задоволення позову є опискою, яка відповідно до ст. 169 КАС України може бути виправлена судом першої інстанції.

Однак, відповідно до ст. 200 КАС України, не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року у справі №205/3485/16-а(2а/205/108/16) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 13 лютого 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко