Справа № 803/1918/16
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду

07 лютого 2017 року Справа № 803/1918/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Сахан В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку клопотання відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Атестаційної комісії №1 Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування висновку, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Атестаційної комісії №1 Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування висновку атестаційної комісії від 15.02.2016 року, наказу Головного управління Національної поліції у Волинській області від 03.03.2016 року №43о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні, яке відбулося 31.01.2017 року представник відповідача заявила клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач не звернувся до суду з вищевказаним позовом у місячний строк з дня коли дізнався, або повинен був дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, вказує на те, що перебіг строку звернення до суду з позовом про скасування рішення (висновку) атестаційної комісії починається з моменту ознайомлення особи з рішенням (висновком) атестаційної комісії. Таким чином, про порушення своїх прав під час проведення атестації позивач дізнався 17.02.2016 року, тобто у день прийняття рішення у зв'язку із проходженням співбесіди на засіданні вказаної комісії, однак з позовною заявою звернувся лише у грудні 2016 року, тобто з порушенням строку, передбаченого частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Позивач та його представник просили відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, вказали на те, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався у кінці березня 2016 року і відразу ж звернувся за правовою допомогою до юриста, який пообіцяв йому подати позовну заяву до суду. В подальшому, позивач проходив курс реабілітації в Рекреаційно-оздоровчому центрі для психологічної реабілітації бійців АТО, оскільки мав потребу у соціально-психологічній адаптації. З невідомих йому причин, позов до суду скеровано не було, а довірена особа виїхала за межі України, не повідомивши його про це. Позивач чекав на виклик до суду, а про те, що позовну заяву не подано довідався лише у грудні 2016 року. Звернувшись до кваліфікованого фахівця, ним 17 грудня 2017 року було подано позовну заяву до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Просив визнати причини пропуску строків звернення до суду поважними і не позбавляти його права на розгляд справи в адміністративному суді.

Розглянувши клопотання представника відповідача, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 15.02.2016 року ОСОБА_1 проходив тестування результати якого оформлені протоколом атестаційної комісії №1 ГУ НП у Волинській області ОП №15.00003255.0018061 від 15.02.2016 року з якого вбачається, що комісією прийнято рішення про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Не погодившись з висновком атестаційної комісії №1 від 15.02.2016 року, позивач оскаржив його до апеляційної атестаційної комісії Західного регіону №2.

За результатами розгляду апеляційна атестаційна комісія Західного регіону №2 встановила, що скаржником не набрано 60 і більше балів за професійний тест та тест на загальні здібності та навички, у зв'язку з чим подана скарга розгляду не підлягає.

Наказом тимчасово виконуючого обов'язки начальника ГУ НП у Волинській області № 43 о/с від 03.03.2016 року лейтенанта поліції ОСОБА_1 з 03 березня 2016 року було звільнено зі служби в поліції, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" за п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність). Підставою для звільнення позивача був висновок атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у Волинській області від 15.02.2016 року.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.99 Кодексу визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб'єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Разом з тим, виходячи з приписів частини другої та третьої ст. 99 КАС України, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується з одного боку, з об'єктивним моментом, тобто, порушенням суб'єктивного права, а з другого боку, із суб'єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, визначальним для можливості отримання судового захисту суб'єктивного права є з'ясування моменту початку перебігу строку звернення до суду.

Як встановлено судом, підставою для видачі наказу тимчасово виконуючим обов'язки начальника ГУ НП у Волинській області № 43 о/с від 03.03.2016 року про звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції був висновок атестаційної комісії ГУ НП у Волинській області від 15.02.2016 року.

Згідно п. 24 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС від 17.11.2015 року №1465 за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Відповідно до п. 28 розділу IV Інструкції керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Аналіз вищевказаного свідчить про те, що лише з моменту видання наказу про звільнення із служби в поліції право позивача на працю (службу в поліції) було порушено, оскільки до 03.03.2016 року він перебував на службі і йому нараховувалось грошове забезпечення.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивача, що саме негативні наслідки для позивача настали 03.03.2016 року, з моменту видачі наказу про звільнення від 03.03.2016 року №43 о/с. Проте, як встановлено судом, про існування даного наказу позивачу стало відомо лише у кінці березня. У квітні 2016 року позивач звернувся за юридичною допомогою до фахівця і чекав на виклик до суду. Дізнавшись у грудні 2016 року, що позовна заява до суду не подана, позивач повторно звернувся за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_2

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив місячний строк звернення до суду. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України № 19/І/ІІІ/ 78 від 13 жовтня 2015 року ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій (а.с. 20). Проходячи курс психологічної реабілітації в Рекреаційно-оздоровчому центрі для психологічної реабілітації бійців АТО, позивач бажав оскарження наказу про звільнення і поновлення на посаді та передавши усі документи фахівцю у галузі права, вважав, що захист його прав у суді здійснюється належним чином.

Відповідно до положень ст.55 Конституції України держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ч.4 ст.6 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У справі "Мушта проти України" ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні по справі "Іліан проти Туреччини" ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання прав ОСОБА_1 гарантованих статтею 55 Конституції України на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, суд визнає поважними причини пропуску місячного строку звернення до суду і приходить до висновку, що в клопотанні представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Керуючись статтями 99, 100, пунктом 9 частини першої статті 155, частинами третьою та сьомою статті 160, статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відповідача - Головного управління Національної поліції у Волинській області про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Атестаційної комісії №1 Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування висновку, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і не може бути оскаржена.

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук

Повний текст ухвали виготовлений 13 лютого 2017 року.