Справа № 820/4449/16
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 р.Справа № 820/4449/16

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В., Курило Л.О.

при секретарі Дудка О.А.

за участю:

представника позивача ? ОСОБА_1

представника відповідача ? Кезлі М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2016р. по справі № 820/4449/16

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати неправомірною відмову відповідача щодо нездійснення обов'язкового обміну посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 31.03.2005 р. громадянину Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням 45-річного віку та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області замінити посвідку на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2016р. по справі № 820/4449/16 позовні вимоги задоволено: визнано неправомірним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 05.08.2016 р. про відмову ОСОБА_3 у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання у зв'язку з досягненням 45-річного віку; зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області ( , вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057) здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1) у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2016р. по справі № 820/4449/16 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї та заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що уповноважена особа позивача звернулася з письмовою заявою «Про виконання рішення суду» до керівника ГУ ДМС України в Харківський області, якою визначила встановлені Харківським окружним адміністративним судом по справі № 820/1484/16 від 30.06.2016 р. порушення ГУ ДМС України в Харківський області законодавства України та просила негайно виконати постанову Харківського окружного адміністративного суду № 820/1484/16 від 30.06.2016 р. (а.с.17).

Представником позивача була отримана письмова відповідь ГУ ДМС України в Харківський області «Щодо виконання рішення суду» від 05.08.2016 р. № 04/1-14150, якою повідомлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 р., заява щодо обміну бланку повідки на постійне проживання в Україні громадянина СРВ ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянута, у видачі - відмовлено (а.с. 18).

Не погодившись з відмовою відповідача у здійсненні обов'язкового обміну посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 31.03.2005 р., позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 р. по справі № 820/1484/16, яка набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_3 до ГУ ДМС України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі: визнано неправомірною бездіяльність ГУ ДМС України в Харківській області щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви громадянина Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 17.03.2016 р. про здійснення йому обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 31.03.2005 р. у зв'язку з досягненням 45-річного віку; зобов'язано ГУ ДМС України в Харківській області прийняти рішення за результатами розгляду заяви громадянина Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 17.03.2016 р. про здійснення йому обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 31.03.2005 р. у зв'язку з досягненням 45-річного віку з урахуванням рішення суду. Встановлено судовий контроль за виконанням ГУ ДМС України в Харківській області постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 р. по адміністративній справі № 820/1484/16 та зобов'язано ГУ ДМС України в Харківській області надати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 р. по адміністративній справі № 820/1484/16 протягом 10 (десяти) робочих днів з дня набрання постановою законної сили.

В ході розгляду справи № 820/1484/16 було встановлено, що 31.03.2005 р. відділом УГІРФО ГУМВС України в Харківській області на підставі Закону України «Про імміграцію» гр. Вєтнаму ОСОБА_3 видано тимчасову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 з терміном дії «безстроково», а 17.03.2016 р. позивач через свого уповноваженого представника звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківській області, в якій просив здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в України, у зв'язку з досягненням 45-річного віку. До заяви були додані необхідні для обміну посвідки документи, перелік яких містився в додатку до заяви (копія паспорту з перекладом, копія посвідки на постійне проживання в Україні, копії доручення, квитанція про сплату держмита, квитанція про сплату послуг ГУ ДМС України в Харківській області, квитанція про сплату послуг ГУ ДМС України в Харківській області «за бланк», фотокартка).

Листом від 29.03.2016 р. № 04/1-5098 ГУ ДМС України в Харківській області повідомлено про те, що у березні 2011 року особова справа про залишення на постійне проживання в Україні дружини позивача - Нгуєн Тхі Нган вилучена та не поверталась до ГУ ДМС України в Харківській області, а тому вирішити питання по суті не є можливим, тобто позивачу не здійснено обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Задовольняючи позовні вимоги по справі № 820/1484/16, суд виходив з відсутності підстав, передбачених п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 р. № 251, для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки позивачу (далі - Порядок № 251).

Відповідно до п. 17 Порядку № 251 рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання); 6) інших випадках, передбачених законами.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі зазначив, що позивач отримав дозвіл на імміграцію як чоловік, який має дружину іммігранта - громадянку СРВ ОСОБА_8 В той же час, за твердженням відповідача, громадянка СРВ Нгуєн Тхі Нган надала пояснення, що гр. ОСОБА_3 вона ніколи не бачила та з ним не знайома, а також те, що у шлюбі з цією особою ніколи не перебувала.

З урахуванням наведених вище доводів апеляційної скарги, відповідач вважає, що в даному випадку він правомірно відмовив позивачу у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання у зв'язку з досягненням 45-річного віку, оскільки позивачем надана завідомо неправдива інформація щодо шлюбу з гр. СРВ ОСОБА_8

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до положень частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Згідно зі ст. 138 КАС України, предметом доказування під час судового розгляду є обставини, які обґрунтовують позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Враховуючи наведені вище норми КАС України, колегія суддів зазначає, що суд не може приймати доказів, які не стосуються справи і предмета доказування, одержаних з порушенням порядку, встановленого законом, або доказів, якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи.

Єдиною підставою для відмови позивачу у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання слугували пояснення громадянки СРВ Нгуєн Тхі Нган, яка зазначила, що гр. ОСОБА_3 вона ніколи не бачила та з ним не знайома, а також те, що у шлюбі з цією особою ніколи не перебувала.

В свою чергу, відповідачем до матеріалів справи не надано копії таких пояснень та не наведено жодних обґрунтувань з приводу того, в межах розгляду якого питання такі пояснення відбиралися у гр. СРВ Нгуєн Тхі Нган, що свідчить про те, що такі доводи апелянта є безпідставними, оскільки не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами. Також відповідачем до суду не надано доказів про скасування акту реєстрації шлюбу позивача з ОСОБА_8

Таким чином, підстави для відмови у видачі посвідки, передбачені п. 17 Порядку № 251 у відповідача були відсутні.

Що стосується твердження апелянта про те, що суд першої інстанції зобов'язавши ГУ ДМС України в Харківській області замінити посвідку на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням 45-річного віку перебрав на себе повноваження цього органу, колегія суддів зазначає наступне.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) спірних рішень, дій чи бездіяльності з огляду на критерії, які зазначені у ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Це узгоджується з передбаченим п. 1 ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28.06.1990 р. у справі «Обермейєр проти Австрії» (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі «Гранд Стівенс проти Італії» (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY).

При цьому стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини виробив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31.07.2008 р. у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» (CASE OF DRUЋSTEVNН ZБLOЋNA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC); п. 157 рішення від 21.07.2011 р. у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 44 рішення від 22.11.1995 р. у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM); п. 156-157, 159 рішення від 21.07.2011 р. у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 08.03.1994 р. у справі «ISKCON та 8 інших проти Об'єднаного Королівства» (ISKCON and 8 Others against the United Kingdom); п. 47-56 рішення від 02.12. 2010 р. у справі «Путтер проти Болгарії» (CASE OF PUTTER v. BULGARIA).

В рамках розгляду справи № 820/1484/16 було підтверджено факт надання позивачем до заяви про обмін бланку посвідки необхідного та повного пакету документів і жодних зауважень з боку ГУ ДМС України в Харківській області до змісту чи до кількості доданих до заяви документів не зазначено.

В свою чергу, у листі ГУ ДМС України в Харківський області «Щодо виконання рішення суду» від 05.08.2016 р. № 04/1-14150 повідомлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 р. заява щодо обміну бланку повідки на постійне проживання в Україні громадянина СРВ ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянута, у видачі відмовлено.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено жодних підстав вказаної відмови.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 р., суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи згідно зі ст. 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що в рамках розгляду справи 820/1484/16 підтверджено факт надання позивачем до заяви про обмін бланку посвідки необхідного та повного пакету документів і не встановлено жодних зауважень з боку ГУ ДМС України в Харківській області до змісту чи до кількості доданих до заяви документів не зазначено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку саме зобов'язання ГУ ДМС України в Харківській області замінити посвідку на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням 45-річного віку є належним способом захисту прав позивача, а тому суд першої інстанції правомірно застосував положення ч. 2 ст. 11 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Враховуючи те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2016р. по справі № 820/4449/16 прийнята з дотриманням норм матеріального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2016р. по справі № 820/4449/16 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2016р. по справі № 820/4449/16 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Присяжнюк О.В. Курило Л.В.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 13.02.2017 року.