Справа № 334/8704/16-а
Суддя: Добрєв М. В.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 08.02.2017
Справа № 334/8704/16-а
Провадження № 2-а/334/188/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Добрєва М.В., при секретарі Матвієнко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання поновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії.

У позовній заяві вказує, що віє перебуває на обліку в УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя як суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання з 16.09.2016р.

За висновком МСЕК від 23.12.2016р. він був визнаний інвалідом війни третьої групи, 02.12.2016р. звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Рішенням №40 від 02.12.2016р. УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя відмовило у призначенні пенсії по інвалідності з посиланням на ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», оскільки законодавством не передбачено одночасне отримання виплат за різними пенсійними програмами.

Вказане рішення вважає протиправним, оскільки воно суперечить чинному законодавству та є дискримінаційним по відношенню до інваліда.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилаючись на положення ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011р. №18-рп/2011, ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», вказує, що довічне грошове утримання судді у відставці не є пенсією, призначеною відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», довічне грошове утримання судді у відставці і пенсія по інвалідності є виплатами з різною правовою природою та з різних джерел фінансування, і законодавство не обмежує право судді у відставці в отриманні пенсії по інвалідності.

З наведених підстав просить визнати протиправним та скасувати рішення №40 від 02.12.2016р. УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію по інвалідності з 02.12.2016р.

У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі з наведених підстав.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду, зазначає, що позов є необґрунтованим, вимоги позову суперечать чинному законодавству, зокрема, п.13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах, повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 15.09.2016р. виключений зі складу суддів апеляційного суду Запорізької області у зв'язку з відставкою. 19.09.2016р. позивач звернувся до УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі якої з 16.09.2016р. йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Згідно виписки з акта огляду МСЕК серії АВ №0674168 від 23.11. 2016 року, ОСОБА_1 з 23.11.2016р. встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності - контузія, отримана при виконання інтернаціонального обов'язку в Афганістані (а.с.13).

02.12.2016р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, надавши всі необхідні документи.

Рішенням №40 від 02.12.2016р. УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя відмовило у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено одночасне отримання виплат за різними пенсійними програмами.

Відповідно до ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» обмежує суддю у відставці отримувати щомісячне довічне грошове утримання одночасно з пенсією за віком, права на отримання якої позивач не має, оскільки не досяг віку передбаченого ч.1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (пенсійного віку).

Відповідно до абз. 5 п.7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді.

Абзацом 5 пункту 8 цього ж рішення встановлено, що особливий статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України і законами, зокрема Законом України «Про статус суддів» , що виключає в процесі його конкретизації та розвитку обмеження законодавчо встановлених гарантій статусу судді або зниження їх рівня. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Аналіз вказаних законодавчих актів дає підстави дійти висновку, що щомісячне довічне грошове утримання, не є пенсією, а його отримувач не є пенсіонером; щомісячне довічне грошове утримання виплачується не за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а за рахунок коштів Державного бюджету України, і лише обов'язок його виплати покладено на Пенсійний фонд України.

При цьому, пенсія по інвалідності призначається органами Пенсійного фонду України відповідно до Розділу ІV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а виплата пенсій по інвалідності здійснюється відповідно до ст.9 цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Право на таку пенсію виникає у разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання на наявності передбаченого ст. 32 цього Закону страхового стажу. Призначення такої пенсії відбувається за наявності інвалідності і є державною соціальною гарантією окремої категорії громадян інвалідів. У зв'язку із цим суд також зазначає, що право позивача на соціальний захист передбачено не тільки нормами національного законодавства, але й Конвенцією про права осіб з інвалідністю, яка ратифікована Законом України № 1767-VI від 16.12.2009.

Так, у статті 28 Конвенції зазначено, що держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності. Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на соціальний захист і на користування цим правом без дискримінації за ознакою інвалідності й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права, зокрема заходів із забезпечення особам з інвалідністю доступу до допомоги та програм.

Пенсія по інвалідності є соціальною пенсійною виплатою, яка фінансується за рахунок коштів Пенсійного фонду України та має страховий характер (настає за наявності страхового випадку настання інвалідності, призначається особам, які підлягали загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, залежить від заробітної плати застрахованої особи та розміру внесків нарахованих і утриманих з цієї заробітної плати).

Аналіз наведених вище правових норм показує, що довічне грошове утримання судді у відставці та пенсія по інвалідності є виплатами з різною правовою природою та з різних джерел фінансування.

Враховуючи причини інвалідності, позивач відповідно до п. «а» ст. 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є інвалідом війни, та згідно ст. 21 цього Закону має право на отримання пенсії по інвалідності.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором.

Частина 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на який посилається представник відповідача у своїх запереченнях проти позову, передбачає, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд вважає, що в даному випадку законодавець не обмежує право особи в отриманні як пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», так і щомісячного довічного грошового утримання одночасно. Зазначена норма стосується випадків, коли одна й та сама особа має право на отримання пенсії та/або довічного грошового утримання за різними законодавчими актами, які встановлюють різні розміри пенсії та/або довічного грошового утримання.

У такому випадку такій особі призначається пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за одним із нормативно-правових актів, а не кількома. У разі, якщо довічне грошове утримання призначається за законом, яким не передбачено пенсії по інвалідності, то особа не позбавляється права як на довічне грошове утримання, так і на пенсію по інвалідності.

Отже, у відповідача не було підстав, передбачених чинним законодавством, для відмови у виплаті позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскаржуване рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Враховуючи вкладене, суд вважає позов обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9-11, 69-71, 159-163, 167, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Запоріжжя №40 від 02.12.2016р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до заяви від 02.12.2016р.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Запоріжжя призначити і виплатити ОСОБА_1 з 02.12.2016 року пенсію по інвалідності як інваліду війни 3 групи.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: Добрєв М. В.