Справа № 702/1030/16-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 702/1030/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Діденко Т.І. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Желтобрюх І.Л.

за участю секретаря судового засідання: Вітковській К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, у порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу відповідача - Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Монастрищенського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом про визнання протиправними дій Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо відмови йому у призначені дострокової пенсії за віком як батьку, що здійснював виховання, інваліда з дитинства до шестирічного віку, відповідно до п.3 розділ ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язання Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області призначити йому дострокову пенсію за віком як батьку, що здійснював виховання інваліда з дитинства до шестирічного віку, відповідно до п.3 розділ XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 23 серпня 2016 року.

Постановою Монастрищенського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2016 року адміністративний позов - задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати постанову Монастрищенського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2016 року та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову - відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 серпня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до абз. 5 п. 3Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Повідомленням від 30 серпня 2016 року та листом Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області від 16 вересня 2016 року №11028/09 позивачу відмовлено в призначенні даної пенсії, посилаючись на те, що його дружина з 1990 року отримувала пенсію по інвалідності, а з 15 грудня 2008 року по даний час отримує пенсію по втраті годувальника, а тому використала право на призначення пенсії до досягнення віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Відповідно до абз. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право па призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абз. 5 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне-страхування» за вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком; йому призначається дострокова пенсія за віком, але не раніше ніж за п'ять років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, за наявності не менше 20 років страхового стажу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач має трудовий стаж 22 роки 11 місяців 27 днів, що підтверджується листом відповідача № 11028/09 від 16 вересня 2016 року; витягом з трудової книжки колгоспника № 231, довідками з трудового архіву Монастирищенського району № 108 та № 109 від 30 березня 2016 року; довідкою № 27 від 22 серпня 2016 року, яка видана ПАТ «Монастирищенський машинобудівний завод»; довідкою № 103 від 14 квітня 2003 року, яка видана Монастирищенським колективним підприємством по агропромисловому будівництву «РАЙАРГОБУД».

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 25 червня 1996 року Шарнопільською сільською радою Монастирищенського району Черкаської області, позивач є батьком ОСОБА_4, яка є інвалідом з дитинства по зору ІІ групи безтерміново відповідно до довідки МСЕК серії 10ААВ № 855485, виданої 08 липня 2014 року, та посвідчення серії № НОМЕР_2 від 05 березня 2008 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Шарнопільською сільською радою 03 березня 1995 року, позивач є батьком ОСОБА_5 яка, є інвалідом з дитинства по зору ІІ групи безтерміново відповідно до довідки МСЕК серії 10ААВ № 851621, виданої 15 лютого 2014 року, та посвідчення серії НОМЕР_4 від 05 березня 2008 року.

Згідно з довідкою № 286 від 23 вересня 2016 року, виданої Шарнопільською сільською радою Монастирищенського району Черкаської області позивач дійсно доглядав своїх дочок-інвалідів дитинства до шестирічного віку.

Отже, матеріалами справи підтверджується виховання позивачем до шести років дітей-інвалідів.

Крім того, сторонами не заперечується, що дружина позивача з 1990 року отримувала пенсію по інвалідності, а з 15 грудня 2008 року по даний час отримує пенсію по втраті годувальника.

Натомість, позивач просить про призначення дострокової пенсії за віком як особі, яка виховувала дитину-інваліда до шести років.

Отже отримання дружиною позивача пенсії по інвалідності з 1990 року та пенсії по втраті годувальника по даний час, не є підставою відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком як особі, яка виховувала дитину-інваліда до шести років.

Крім того, заявою 23 серпня 2016 року підтверджується надання ОСОБА_6 дозволу своєму чоловіку ОСОБА_1 на отримання пільгової (дострокової) пенсію відповідно до абз. 5 п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» по догляду за дитиною-інвалідом до досягнення нею шестирічного віку.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити дії.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Монастрищенського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Монастрищенського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.

Желтобрюх І.Л.