Справа № 809/31/16
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Справа № 876/9409/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сапіги В.П., Обрізка І.М.

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

15.01.2016 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 49732647 від 25.12.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25.12.2015 року у ВП № 49732647 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження. Крім того, висновки сторони відповідача про відсутність заходів примусового характеру в рішенні та виконавчому листі є помилковими, оскільки в резолютивній частині рішення чітко зазначено спосіб примусового виконання - штраф та визначено його розмір.

Таким чином, відповідачем не доведено наявності передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, вичерпний перелік яких встановлений ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, суд першої інстанції звертає увагу на вимоги ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» відповідно до якої, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Таким чином, постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 49732647 від 25.12.2015 року з примусового виконання виконавчого листа, виданого в Івано-Франківським окружним адміністративним судом 16.12.2014 року, є протиправною.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що виконавчий лист №2а-4069/10/0970, виданий Івано-Франківським окружним адміністративним судом від 16.12.2014р. в адміністративній справі №2а-4069/10/0970, та який пред'явлений позивачем на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про: «накласти на керівника Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства містобудування за виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 року у справі №2а- -ч69/10/0970, штраф у розмірі 12 180 грн.», що прямо суперечить вимогам п.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки резолютивною частиною виконавчого документа, боржником визначено керівника Департаменту будівництва, житлово- комунального господарства містобудування та архітектури Івано-Франківського ОДА. Тобто, у даному випадку, боржником визначено посадову особу, проте відповідальність за неподання звіту про виконання постанови суду у встановлений строк стосується конкретної фізичної особи, що є посадовою особою, а тому, виходячи зі змісту статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі повинно бути зазначено прізвище, ім'я та по батькові боржника.

Також, у відповідності до статті 18 Закону, у виконавчому документі зазначаються місце проживання чи перебування фізичної особи, індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, того, що ухвала, на підставі якої було видано виконавчий лист № 2а-4069/10/0970 від 16.12.2014р., не містить відомостей про особу боржника, а саме: імені (прізвища, власного імені та по батькові за наявності) боржника, а також індивідуального ідентифікаційного номеру боржника, що прямо суперечить вимогам пункту 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відсутність вищевказаних відомостей, у тому числі імені (прізвища, власного імені та по батькові за наявності) боржника, у виконавчому документі може ускладнити або унеможливити реальне виконання рішення суду в подальшому.

Крім того, частиною 1 статті 259 КАС України визначено, що виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого провадження. Апелянт посилається на те, що згідно вимог пункту 8 частини 1 статті 26 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Таким чином, державний виконавець діяв у чіткій відповідності до вимог, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а тому, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України цілком правомірно і обґрунтовано винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у ВП № 49732647 від 25.12.2015 року.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 24.11.2014 року Львівським апеляційним адміністративним судом винесено ухвалу в адміністративній справі №4069/10/0979 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Івано-Франківської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний реєстратор виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання незаконними дій та бездіяльності відповідачів, зобов'язання до вчинення дій та стягнення коштів, якою накладено на керівника Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА, відповідального за виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 року у справі №2а-4069/10/0970, штраф у розмірі 12 180,00 грн.

На виконання вказаної ухвали 16.12.2014 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №2а-4069/10/0970.

16.12.2015 року позивач звернувся до Міністра юстиції України із заявою про визначення підвідомчості та прийняття до примусового виконання виконавчого листа, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №2а-4069/10/0970 про накладення штрафу на керівника Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА в розмірі 12180,00 грн.

25.12.2015 року за наслідками розгляду вказаної заяви та виконавчого листа поданих ОСОБА_1 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кушнір Л.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №4973647. Вказана постанова мотивована ти, що у пред'явленому до виконання документі судом визнано юридичний факт, при цьому не вказано будь-яких заходів примусового виконання винесеного ним рішення. Зазначені обставини виключають здійснення виконавчого провадження. Вказаний виконавчий документ не відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ньому у графі «боржник» не зазначено код боржника.

В силу ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до частин 2, 3 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно вимог ч.1 ст.258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Частиною 4 статті 257 КАС України встановлено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

В силу частини 7 статті 267 КАС України ухвала суду про накладення штрафу, що набрала законної сили, направляється для виконання до державної виконавчої служби.

Приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження - як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Із матеріалів справи видно, що виконавчим листом №2а-4069/10/0970, виданим 16.12.2014 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №2а-4069/10/0970, боржником визначено керівника Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА, зазначено адресу вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Згідно частини 1 статті 8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником згідно частини 2 вказаної статті Закону є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Частинами 1, 3 статті 48 КАС України визначено належність адміністративної процесуальної правоздатності та дієздатності не тільки фізичним і юридичним особам, але й органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особами.

Встановлено, що виконавчий лист позивачу видано в адміністративній справі №2а-4069/10/0970 за його позовом до Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала, на підставі якої було видано виконавчий лист №2а-4069/10/0970 від 16.12.2014р., була винесена Львівським апеляційним адміністративним судом 24.11.2014р. відповідно до вимог ст. 267 КАС України, яка регулює порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до положень ч.2 ст. 267 КАС України за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Із матеріалів справи видно, що на виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 видано виконавчий лист, в яких не визначено інших ідентифікуючих ознак посадової особи - боржника ніж ті, що зазначені у судовому рішенні.

Апеляційний суд звертає увагу, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2015 року відмовлено Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації в задоволенні заяви про роз'яснення ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2014 року в адміністративній справі № 2а-4069/10/0970 в частині зазначення конкретної особи до якої було застосовано штраф у розмірі 12 180 грн. за невиконання постанови апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.01.2006 року у справі №2а-4069/10/0970 із вказанням прізвища, імені та по-батькові такої особи. Одночасно в мотивувальній частині наведеної ухвали зазначено наступне: «Матеріалами справи встановлено, що відповідачами по справі виступають лише юридичні особи, а не конкретний керівник юридичної особи…. Приймаючи ухвалу від 24.11.2014 року, Львівський апеляційний адміністративний суд не вирішував питання про права, свободи, інтереси чи обов'язки будь-якої конкретної особи як керівника чи фізичної особи, а лише встановив керівника, відповідального за виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 року».

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.08.2015 року № 2а-4069/10/0970 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про внесення змін до виконавчого листа № 2а-4069/10/0970 від 16.12.2014 року в частині зазначення імені та коду боржника, та встановлено, що виконавчий лист повністю оформлено відповідно до резолютивної частини ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2014 року, на виконання якої він був виданий.

Крім того, п.3 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Таким чином, відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, державний виконавець у випадку встановлення обставин, що ускладнюють виконання судового рішення чи встановлення факту вибуття боржника наділений процесуальними повноваженнями на звернення до суду з відповідними поданнями в порядку статтей 263, 264 КАС України.

Також, із оскаржуваної постанови видно, що державний виконавець, як інші обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження, визначає відсутність у вказаному виконавчому листі заходів примусового характеру.

Однак, в силу п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Встановлено, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2014 року накладено на керівника Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації, відповідального за виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 року у справі №2а-4069/10/0970, штраф у розмірі 12180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят) грн.

Зі змісту вказаної ухвали та виконавчого листа випливає, що накладення штрафу в даному випадку є рішенням про стягнення грошових коштів. Одночасно, обов'язок відповідача щодо виконання ухвали суду, на підставі якої видано виконавчий лист, чітко визначено ч. 7 ст. 267 КАС України.

Отже, висновки сторони відповідача про відсутність заходів примусового характеру в рішенні та виконавчому листі є помилковими, оскільки в резолютивній частині рішення чітко зазначено спосіб примусового виконання - штраф та визначено його розмір.

Разом з тим, відповідно до ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, вичерпний перелік яких встановлений ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, судом правомірно задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 25.12.2015 року ВП № 49732647 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року у справі №809/31/16 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді В.П. Сапіга

І.М. Обрізко

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 14.02.2017 року.