Справа № 2а-3678/10/2570
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2010-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-3678/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2010 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клопота С.Л. при секретарі Герасенко А.В. за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові справу за адміністративним позовом субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові про визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові № /0 від 28 квітня 2010 року.

Свої вимоги обґрунтував тим, транспортні засоби він придбавав та використовував для здійснення підприємницької діяльності і мав право відносити сплачений при їх придбанні податок на додану вартість (далі - ПДВ) до податкового кредиту.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Позивач до судового засідання не зявився. Про розгляд справи сповіщався.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що при проведенні перевірки були відсутні докази використання позивачем транспортних засобів для здійснення ним підприємницької діяльності, а також те, що транспортні засоби придбавались позивачем як фізичною особою.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення сопору по суті судом встановлено, що співробітниками відповідача було проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.04.2007 р. по 31.03.2010 р.

За наслідками перевірки було складено акт № 560/17-219/НОМЕР_1 від 21.04.2010 р.

В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено вимоги п. 4.9 ст. 4, п.п.7.3.1., п.п.7.3. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997р., в результаті чого було занижено податок на додану вартість у сумі 60300 грн., в т.ч. в грудні 2007 р. на суму 48333,34 грн. та в вересні 2008 р. на 11966,67 грн.

Обґрунтовуючи такі висновки акту перевірки відповідач посилається на неправомірність формування платником податків податкового кредиту, який виник в результаті придбання позивачем для здійснення підприємницької діяльності транспортних засобів за період, що перевірявся, з підстав реєстрації транспортних засобів в органах МВД не на фізичну особу підприємця ОСОБА_3, а на ОСОБА_3, як фізичну особу, що на думку ДПІ є безоплатною передачею в розумінні п. 4.9 ст. 4, п.п.7.3.1., п.п.7.3. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

За результатами перевірки та на підставі п.п. 17.1.3. п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №2181-111 (із змінами і доповненнями) відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 від 28 квітня 2010 року, яким позивачу, як платнику податків, визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 91725,00 грн., що складається з 61150,00 грн. за основним платежем та 30575,00 грн. за штрафними (фінансовими санкціями).

З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований як фізична особа підприємець з 05.05.2006 р., що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця.

Позивач, як платник податків перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у м. Чернігові з 10.05.2006 р., а як платник податку на додану вартість позивач зареєстрований з 19.05.2006 р., свідоцтво №86471988, видане ДПІ в м. Чернігові.

У грудні 2007 року позивачем було придбано у ЗАТ «Запорізький автомобільний завод» ГРП «Авто ЗАЗ-Мотор» напівпричепи марки ЗАЗ НХ 2210 2шт., календарний та модельний рік виготовлення 2007 р., вартістю 145000,00 грн. кожний.

Згідно свідоцтв про реєстрацію напівпричепу від 25.12.2007 року №СВС027707 та від 25.12.2007 року №СВС0027708, реєстрацію транспортних засобів здійснено на громадянина ОСОБА_3.

У вересні 2008 року позивачем було придбано у ДП ТОВ «ОСОБА_4 ЛЛС» «Автоінвестстрой Чернігів» автомобіль марки ГАЗ ГАРЗ ПБ 3302-414 У 1 шт., календарний та модельний рік виготовлення 2008 р., вартістю 71800,00 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію напівпричепу від 26.09.2008 року №СВС057820, реєстрацію транспортного засобу здійснено на громадянина ОСОБА_3.

Реальність проведення вказаних господарських операцій з придбання транспортних засобів, наявність права власності на них, а також їх використання у господарській діяльності платника податків за видами діяльності позивача як субєкта підприємницької діяльності як то: діяльність автомобільного вантажного транспорту та організація перевезення вантажів, підтверджується поданими в ході судового засідання талонами-замовленнями, подорожними листами, договорами на надання послуг, товаро-транспортними накладними, податковими накладними та рахунками-фактурами.

За таких підстав у ході судового засідання представником позивача було доведено, що позивач придбавав транспортні засоби саме з метою здійснення своєї підприємницької діяльності і використовував їх саме у такій діяльності.

Відповідно до ч.1 статті 230 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з положень ст. 41 Конституції України та ст.ст. 50, 320 ЦК України чинне законодавство не передбачає обовязку позивача виокремлювати майно, яке ним використовується для здійснення підприємницької діяльності, оскільки підприємець згідно із приписами ст. 52 ЦК України та ст. 128 ГК України відповідає за взятими на себе у звязку із здійсненням підприємницької діяльності зобовязаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Згідно приписів п. 6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, вбачається, що діючим законодавством передбачено можливість реєстрації придбаних напівпричепів та автомобіля лише за фізичною або юридичною особою, а відтак відсутня можливість їх реєстрації за собою, як приватним підприємцем.

Зокрема, абзац 2 статті 6 Порядку прямо визначає, що : «Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами».

За таких обставин, чинним законодавством передбачається, що реєстрація транспортних засобів здійснюється за юридичною особою і фізичною особою, а не за фізичною особою - підприємцем, (оскільки реєстрація здійснюється за особами, які є власниками), що використовує транспортні засоби в підприємницький діяльності, в оподатковуваних операціях, та має право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість по вказаним транспортним засобам.

Відповідно до п. 11.42 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що у разі, коли фізична особа субєкт підприємницької діяльності одночасно зареєстрована платником податку на додану вартість і є платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, на неї поширюється порядок нарахування та сплати податку на додану вартість відповідно до цього Закону.

Таким чином субєкт підприємницької діяльності - фізична особа - платник податку на додану вартість, основним видом діяльності якої є надання послуг з міжміських та міжнародних перевезень вантажів і який здійснює операції з придбання (імпорту) вантажних транспортних засобів, які використовуються в його господарській діяльності, може включити сплачену суму податку на додану вартість до податкового кредиту лише за умови підтвердження такої сплати вантажними митними деклараціями та податковими накладними, в графах «Одержувач» та «Покупець» в яких, відповідно, зазначаються податкові реквізити суб'єкта господарської діяльності - фізичної особи - платника податку на додану вартість та за умови реєстрації такого транспортного засобу.

З огляду на викладене, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт заниження позивачем податкових зобовязань щодо тих транспортних засобів, які зареєстровані за ним, як субєктом господарювання, а не за фізичною особою.

Отже, позивачем не порушувались вимоги п.п.7.3.1., п.7.3., п.п 7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», щодо включення до податкового кредиту в грудні 2007 р. на суму 48333,34 грн. та в вересні 2008 р. на 11966,67 грн., оскільки позивач являється власником вказаних транспортних засобів, та використовує їх в підприємницькій діяльності, в оподатковуваних операціях, і має право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість по вказаним транспортним засобам.

Оцінивши досліджені докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові № /0 від 28 квітня 2010 року не ґрунтується на законі і підлягає визнанню протиправним.

Тобто, в цій частині позов необхідно задовольнити.

Податкове повідомлення-рішення № /0 від 28 квітня 2010 року позивачем оскаржувалось до відповідача.

По скарзі проводилась перевірка.

За наслідками перевірки у задоволенні скарги було відмовлено.

6.07.2010 р. відповідачем було видане податкове повідомлення-рішення № /1.

По факту видання відповідачем податкового повідомлення-рішення № /1 від 6.07.2010 р. податкове повідомлення-рішення № /0 від 28 квітня 2010 року втратило чинність.

Рішення, яке на момент розгляду справи в суді втратило чинність, не може бути судом скасоване.

За таких підстав у задоволенні позову, в частині скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 28 квітня 2010 року, необхідно відмовити.

Керуючись ст., ст. 11, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові № /0 від 28 квітня 2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 3 грн. 40 коп. судових витрат за рахунок державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова виготовлена в повному обсязі 17.09.2010 р.

Суддя Клопот С.Л.