Справа № 611/165/16-а
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 р. Справа № 611/165/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М. ,

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача Михайлова О.В., Санжаревського В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області на постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 22.11.2016р. по справі № 611/165/16-а за позовом ОСОБА_1 до Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИЛА

18.02.2016 року позивач звернувся до Барвінківського районного суду Харківської області в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсним рішення Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області XLVII сесії VI скликання №435-VI від 12 жовтня 2015 року в частині відмови поділу земельної ділянки площею 6,4379 га, розташованої на території сільської ради, відмови винесення рішення на розробку проекту щодо зміни виду використання з товарного сільськогосподарського виробництва на особисте селянське господарство, відведення земельної ділянки площею 1,6095 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (товарного сільськогосподарського виробництва) Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області за межами населеного пункту на території Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області для подальшого отримання земельної ділянки у власність.

Позовні вимоги вмотивовані порушенням оскаржуваним рішенням відповідача права позивача як учасника бойових дій на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області по справі № 611/165/16-а адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 12 жовтня 2015 року позивач звернувся із заявою до Великокомишуваської сільської ради про поділ земельної ділянки площею 6,4379 га кадастровий номер НОМЕР_1 з метою безкоштовного її отримання під особисте селянське господарство та зміни виду використання з товарного сільськогосподарського виробництва на особисте селянське господарство, відведення земельної ділянки площею 1,6095 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (товарного сільськогосподарського виробництва) Великокомишувахської сільської ради Барвінківського району Харківської області за межами населеного пункту на території Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області згідно ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15 травня 2003 року № 742 - ІV «в» ч. 3 ст. 116 та п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного Кодексу України з відповідним пакетом документів(а.с.14).

До заяви позивачем було долучено необхідний пакет документів, а саме копія паспорту заявника; викопіювання з кадастрової карти плану з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки на 1 аркуші; копії довідок по ф. - 6 Зем. про віднесення земель до категорії сільськогосподарського призначення на 1 аркуші; копії витягів земельної ділянки з кадастровим номером на 1 аркуші.

Крім того, в заяві зазначено, що земельна ділянка необхідна йому для забезпечення себе та членів родини роботою, отримання стабільного заробітку шляхом вирощування та реалізації вирощеної екологічно чистої сільськогосподарської продукції. Правом на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм визначених ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України позивач раніше не скористався.

Того ж дня рішенням Великокомишуваської сільської ради № 435 - VІ від 12 жовтня 2015 року в задоволенні заяви було відмовлено (а.с. 45).

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачає обмежень часу право подання заяв громадян, кожен громадянин має право подати заяву у зручний для нього час, з урахуванням робочого часу сільської ради, а сільська рада, відповідно до регламенту може розглянути таку заяву в той час, в який вона вважає можливим та законним, а тому відповідачем безпідставно та невмотивовано відмовлено в задоволенні заяви позивача.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною 2 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Згідно ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства;

г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства;

ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Згідно з частиною 1 статті 33 Земельного кодексу України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності: для ведення фермерського господарства, для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для індивідуального дачного будівництва, для будівництва індивідуальних гаражів.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до п «в» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» та статті 12 Земельного кодексу України повноважень міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Рішенням Великокомишуваської сільської ради № 435 - VІ від 12 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні заяв громадян , зокрема позивачу про поділ земельної ділянки площею 6.4379 га з метою безкоштовного їх отримання під особисте селянське господарство та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни виду використання з товарного сільськогосподарського виробництва на особисте селянське господарство, відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (товарного сільськогосподарського виробництва) Великокомишувахської сільської ради Барвінківського району Харківської області за межами населеного пункту на території Великокомишувахської сільської ради Барвінківського району Харківської області, у зв'язку з тим, подані заяви не були розглянуті на постійній комісії Великокомишуваської сільської ради з питань агропромислового комплексу та земельних відносин та на час надходження заяв земельні ділянки, на які претендують ці громадяни ще не були прийняті на баланс сільської ради та позивачам запропоновано подати заяви, які будуть розглянуті згідно чинного законодавства.

Відповідно до витягів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з датою формування від 28 травня 2015 року за власником - територіальною громадою сіл Велика Комишуваха та Барабашівка Барвінківського району Харківської області в особі Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області зареєстровано право на земельну ділянку площею 6.4379 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.21-22).

За змістом статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом пункту 13 статті 46 Закону пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян. Пропозиції щодо прийняття рішень, які відповідно до закону є регуляторними актами, вносяться з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". 10. За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. зазначає,

Колегія суддів вважає заслуговуючи ми уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що із заявою про поділ земельної ділянки площею 6.4379 га та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни виду використання з товарного сільськогосподарського виробництва на особисте селянське господарство, відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (товарного сільськогосподарського виробництва) Великокомишувахської сільської ради Барвінківського району Харківської області за межами населеного пункту на території Великокомишувахської сільської ради Барвінківського району Харківської області, позивач звернувся за годину до початку сесії та сільською радою ще не було прийнято рішення про поділ земельної ділянки загальною площею 6,4379 га , а тому заява позивача не могла бути вирішена по суті на пленарному засіданні сесії 12 жовтн 2016 року.

Колегія суддів , погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що заява позивача попередньо мала бути розглянутою на засіданні постійної комісії з питань агропромислового комплексу відповідно до вимог статті 46 Закону, разом з тим зазначає, що порушення порядку вирішення питання відведення земельної ділянки становленого Законом та Регламентом роботи ради не є підставою для відмови в задоволенні заяви по суті, а саме за рішенням даної сесії заява підлягала направленню на розгляд постійної комісії з питань агропромислового комплексу для отримання відповідних рекомендацій, з врахуванням вимог пункту 5 статті 46 Закону україни «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до кого з питань відведення земельних сесія скликається - не рідше ніж один раз на місяць та рішення про передачу на балан сільради спірної земельної ділянки, яке також було прийнято на сесії ради 12.10.2016 року.

З огляду на викладене оскаржуване рішення відповідача підлягає скасуванню, але саме з зазначених підстав.

Крім того, колегі суддів зазначає, що відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно із ст. 20 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтями 31, 33-37 цього Кодексу встановлений правовий режим видів використання сільськогосподарських земель.

Так, згідно зі ст. 33 ЗК України громадяни можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства.

Різний правовий режим земель, що відводяться для ведення особистого селянського господарства (ведення товарного сільськогосподарського виробництва), та земель, що відводяться для житлової та громадської забудови, додатково підтверджується положеннями ст. 122 ЗК, якою встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, які також обумовлені особливостями кожного виду використання земельної ділянки.

При цьому, абз. 2 ч. 5 ст. 20 ЗК України встановлює обов'язок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. З цією метою до форми бланків зазначених державних актів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» введена графа «цільове призначення».

Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Враховуючи вищезазначене зміна цільового призначення повинна проводитися виключно у порядку, встановленому законом.

Разом з тим, оскільки відповідачем фактично не було розглянуто заяву позивача, колегія суддів, відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12 жовтня 2016 року відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З огляду на викладене постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, 202, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області - задовольнити частково.

Постанову Барвінківського районного суду Харківської області по справі № 611/165/16-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою адмніністртивний позов ОСОБА_5 до Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області №435-VI від 12 жовтня 2015 року в частині відмови поділу земельної ділянки площею 6,4379 га, розташованої на території сільської ради, відмови винесення рішення на розробку проекту щодо зміни виду використання з товарного сільськогосподарського виробництва на особисте селянське господарство, відведення земельної ділянки площею 1,6095 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (товарного сільськогосподарського виробництва) Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області за межами населеного пункту на території Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області для подальшого отримання земельної ділянки у власність.

Зобов'язати Великокомишуваську сільську раду Барвінківського району Харківської області повторно розглянути зяву ОСОБА_5 від 12.10.2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 13 лютого 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Старосуд М.І. Яковенко М.М.