Справа № 524/8581/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" лютого 2017 р. м. Київ К/800/4992/14

К/800/9271/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Стародуба О.П.,
Швеця В.В., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області Пасько Світлани Володимирівни, третя особа - ОСОБА_6, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання виконати певні дії, за касаційними скаргами ОСОБА_7, - представника ОСОБА_4, на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року та на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом, у якому просила: визнати незаконною бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області та державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області Пасько С.В. при примусовому виконанні вироку Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 березня 2012 року у справі № 1-128/12 про стягнення з ОСОБА_6 на її користь матеріальної та моральної шкоди в сумі 8648,75 гривень, що полягає в невчиненні всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) дій для своєчасного і повного виконання рішення суду у визначені цим Законом строки; зобов'язати Автозаводський відділ державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області в місячний термін вчинити всі передбачені Законом № 606-XIV дії для забезпечення виконання судового рішення в повному обсязі; встановити місячний строк для подання Автозаводським відділом державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області до суду звіту про виконання постанови.

Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області щодо виконання виконавчого листа від 18 квітня 2012 року № 1-128/12, виданого Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області 31 серпня 2004 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди в сумі 8648,75 гривень. Зобов'язано Автозаводський відділ державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області здійснити передбачені Законом № 606-XIV виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа від 18 квітня 2012 року № 1-128/12, виданого Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди в сумі 8648,75 гривень. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року апеляційну скаргу Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області задоволено. Постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2013 року скасовано в задоволеній частині позову, прийнято в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. В іншій частині постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2013 року у даній справі залишено без руху та надано тридцятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення наявних у ній недоліків.

Не погоджуючись із рішеннями суду апеляційної інстанції ОСОБА_7, - представник ОСОБА_4, звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2014 року і направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд та для продовження розгляду, відповідно.

Автозаводським відділом державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області подано письмове заперечення на касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року - без змін.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами встановлено, що відповідно до вироку Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 березня 2012 року у кримінальній справі № 1-128/12 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України, призначено покарання та стягнуто з засудженого на користь потерпілої ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 7648,75 гривень і моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

На виконання вироку суду у даній справі 18 квітня 2012 року Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 7648,75 гривень та моральної шкоди в розмірі 1000 гривень, а всього 8648,75 гривень.

23 квітня 2012 року державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області Пасько C.B. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даного виконавчого листа.

Постановами державного виконавця накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_6, накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження, оголошено розшук такого майна.

Згідно пояснень ОСОБА_6, наданих начальнику Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області від 22 січня 2013 року, ним було сплачено ОСОБА_4 кошти в розмірі 500 гривень. Інші кошти він зобов'язався відшкодувати при першій нагоді.

Таким чином, на момент розгляду справи в суді першої інстанції вирок Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 березня 2012 року у справі № 1-128/12 в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди виконаний частково, що не заперечується сторонами.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що державними виконавцями Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області не було вжито всіх дієвих заходів щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 18 квітня 2012 року Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області у кримінальній справі № 1-128/12, а також що ні Кодексом адміністративного судочинства України, ні Законом № 606-XIV не передбачено право суду зобов'язати суб'єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання виконавчого листа.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Автозаводський відділ державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області та ОСОБА_4 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами.

Задовольняючи апеляційну скаргу Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області та скасовуючи рішення суду першої інстанції в задоволеній частині позову апеляційний суд дійшов висновку, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, а тому підстав для задоволення позову немає.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 подано після закінчення строку, установленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2014 року її залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків щодо обґрунтування підстав пропуску процесуального строку.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте з таким висновком судів погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У частині 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідно до частин 1, 3 статті 61 Кримінального процесуального кодексу України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред'явила цивільний позов. Цивільний позивач має права та обов'язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому.

Частиною 1 статті 129 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За правилами статті 383 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби не пізніше наступного дня після прийняття її судом (стаття 384 Цивільного процесуального кодексу України).

За приписами частини 4 статті 82 Закону № 606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оспорюється бездіяльність державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області при виконанні виконавчого листа, виданого Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області щодо задоволення цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди в рамках кримінальної справи. При цьому особою, яка звернулася з позовом, виступає сторона виконавчого провадження (стягувач), що виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.

Спір, який виник між сторонами, може бути розглянутий за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційні скарги ОСОБА_7, - представника ОСОБА_4,- задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2013 року, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2014 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області Пасько Світлани Володимирівни, третя особа - ОСОБА_6, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання виконати певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Стародуб О.П.

Швець В.В.