Справа № 826/7174/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 лютого 2017 року № 826/7174/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення; зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення від 04.10.2013 №6414423; зобов'язання внести запис до Державного реєстру прав про скасування відповідної державної реєстрації прав про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 39/100 квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Позов обґрунтована тим, що судовим рішенням, що набуло законної сили за позивачем зареєстровано право власності на всю квартиру АДРЕСА_1., отже оскаржуване рішення, яким зареєстровано право власності на 39/100 за ОСОБА_2 є безпідставним та підлягає скасуванню.

Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Інші сторони явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

У зв'язку з викладеним в судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25.10.2004 по справі №7-74 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселенні та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: 12 Київська державна нотаріальна контора задоволено зустрічний позов, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1; визнано право власності за ОСОБА_1 на 61/100 частину квартири АДРЕСА_1; за ОСОБА_2 на 39/100 частини вказаної квартири; переведено права та обов'язки покупця на вказану квартиру на ОСОБА_1. Також, вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 67 393,17 грн.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселенні -відмовлено.

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15.03.2005 рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25.10.2004 по справі №7-74 в частині переведення прав та обов'язків покупця на квартиру на ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на 61/100 частину квартири, за ОСОБА_2 на 39/100 частин. Визнано недійсним в частині покупця договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 та переведено право покупця на вказану квартиру на ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30.07.2007 ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15.03.2005 залишено без змін.

Рішенням від 04.10.2013 №6414423 зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на 39/100 частки квартири АДРЕСА_1.

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.11.2014 роз'яснено ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15.03.2005 зазначивши, що за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень" від 01.07.2004 р. №IV та Порядком КМ України, від 22.06.2011, № 703 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" (надалі по тексту Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).

Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна.

Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діє два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація права власності та інших речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, обраним заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник).

У відповідності до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Підставою для проведення державної реєстрації прав, згідно із ст. 19 Закону № 1952-IV, є Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: 1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; 2) рішень судів, що набрали законної сили; 3) постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; 4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; 5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; 7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

У відповідності до п. 27 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що для проведення державної реєстрацій права власності на 39/100 згадуваної квартири ОСОБА_2, останнім було подано наступні документи: ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15.03.2015, ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30.07.2007, технічний паспорт, копію паспорту громадянина України, ідентифікаційний код.

У відповідності до п. 16 Порядку, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Враховуючи, що станом на час прийняття оскаржуваного рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15.03.2005 по справі №7-74 , зокрема, за ОСОБА_1 визнано право власності на 61/100 частину квартири, за ОСОБА_2 на 39/100 частин, зазначене рішення набуло законної сили, отже таке рішення в розумінні ст. 19 Закону № 1952-IV, п. 27 Порядку є належним документом, що підтверджувало право власності ОСОБА_2 на 61/100 частину згадуваної квартири.

Проте, як зазначено вище, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.11.2014 роз'яснено ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15.03.2005 зазначивши, що за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Отже, оскаржуваним рішенням фактично зареєстровано право власності на 39/100 частину зазначеної квартири за особою, яке не має право власності на таку частку.

Враховуючи, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення у відповідача були відсутні підстави для відмови у реєстрації права власності ОСОБА_2 на 39/100 частину зазначеної квартири, проте враховуючи, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.11.2014 зазначено, що за ОСОБА_1 визнано право власності на всю квартиру АДРЕСА_1, отже оскаржуваним рішенням зареєстровано право власності на 39/100 частину зазначеної квартири за особою, яке не має право власності на таку частку, а відтак суд вбачає наявними підстави для скасування такого рішення.

Щодо позову в частині зобов'язання внести запис до Державного реєстру прав про скасування відповідної державної реєстрації прав про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 39/100 квартири за адресою: АДРЕСА_2, суд зазначає наступне.

В даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення, яким зареєстровано право власності ОСОБА_2 на 39/100 квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону № 1952-IV(в редакції чинній на час прийняття даного рішення) організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону № 1952-IV зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав, внесення запису про скасування рішення державного реєстратора здійснюються у строк, що не перевищує 2 години з часу реєстрації відповідної заяви/рішення суду в Державному реєстрі прав.

Отже, запис про скасування рішення державного реєстратора здійснюються здійснюється суб'єктом визначеним ч. 1 ст. 6 Закону № 1952-IV на підставі відповідної заяви та судового рішення, а відтак позов у вказаній частині не підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Задовольнити частково позов.

2. Скасувати рішення від 04.10.2013 №6414423 державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда