Справа № 348/2246/16-а
Суддя: Мужик І.І.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2246/16-а

07 лютого 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Мужика І.І.

секретаря: Дмитрук С.І.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Жукової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

В судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_1 позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та визнати дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії щодо перерахунку та виплати пенсії, як матері загиблого військовослужбовця.

Представник відповідача-Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області Жукова О.О. позов не визнала і просить в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.71 КАС України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи,перевіривши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.55 Конституції України, ст.ст.2, 6 КАС України.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 71 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктіву сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідач по справі в силу норм ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч.2 ст.71 КАС України, де зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення вяку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було реальним.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні ПФУ Івано-Франківської області, де отримує пенсію за віком, як матір загиблого військовослужбовця з липня місяця 2008 року.

У зв'язку з цим нею для призначення їй пенсії до заяви нею було подано пакет документів, що підтверджує її стаж роботи,довідку про заробітну плату та посвідчення про проживання у гірському населеному пункті.

Також серед документів, які були подані до управління ПФУ в Надвірнянському районі (правонаступником якого є Надвірнянське оУПФУ) була її трудова книжка від 25.10.1976 року, у якій зазначено стаж роботи у приватного підприємця ОСОБА_4 у період з 10.08.1999 року по 30.05.2008 року(наказ про прийняття на роботу №325-к від 10.08.1999 року) по 30.05.2008 року(наказ про звільнення з роботи №279-к від 30.05.2008 року) на посаді продавець-консультант, а також довідку про заробітну плату №08-25/823 від 03.06.2008 року, яку вона отримувала за весь період роботи у приватного підприємця ОСОБА_4

Згідно представлених нею відповідачу документів, відповідачем було призначено позивачу пенсію.

У 2014 році управлінням ПФУ в Надвірнянському районі Івано-Франківської області було проведено аудиторське дослідження стажу роботи. На підставі акту даного аудиторського дослідження із загального стажу позивача було вилучено стаж її роботи в приватного підприємця ОСОБА_4.(м. Ханти-Мансійськ РФ) з 10.08.1999 року по 30.05.2008 року, а також довідку про зарплату, яку вона отримувала у ПП ОСОБА_4 та відповідно було зменшено розмір її пенсії.

Управління ПФУ в Надвірнянському районі прийшло до висновку,що стаж ОСОБА_1 не підтвердився, так як приватний підприємець ОСОБА_4 не був зареєстрований як роботодавець, а тому з липня місяця 2008 року по 30 вересня 2014 року виникла переплата пенсій на загальну суму 114 886,63 грн.

В зв'язку з цим управлінням Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі було подано позовну заяву з вимогою про стягнення з позивача цієї суми. Позовні вимоги обґрунтовувалися статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - сума пенсії, надміру виплачені внаслідок зловживань з боку пенсіонера підлягають поверненню пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області по справі № 348/2474/14ц від 20 листопада 2014 року управлінню Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі в позові було відмовлено.

В лютому і травні місяцях 2015 року позивач звернулася до управління ПФУ в Надвірнянському районі з заявою про зарахування стажу у приватного підприємця ОСОБА_4 та відновлення виплати пенсії, про те від відповідача отримувала листи-відмови №17/Г-10 від 20.02.2015 року та №68/Г-15 від 12.05.2015 року.

Даний факт не заперечили сторони по справі.

У зв'язку з цим позивач змушена була звернутися до Надвірнянського районного суду із адміністративним позовом про зарахування в період її роботи з 10.08.1999 року по 30.05.2008 року у приватного підприємця ОСОБА_4 до її трудового стажу.

Постановою Надвірнянського районного суду від 18.12.2015року позов позивача задоволено, визнано неправомірними дії управління ПФУ Надвірнянського району щодо не зарахування їй до трудового стажу роботу у приватного підприємця ОСОБА_4 в період з 10.08.1999року по 30.05.2008року на посаді продавець-консультант та відмови у виплаті їй пенсії за віком та зобов'язано управління ПФУ у Надвірнянському районі Івано-Франківської області зарахувати з 01.10.2014 року до її трудового стажу роботу у приватного підприємця ОСОБА_4 в період з 10.08.1999 року по 30.05.2008 року на посаді продавець-консультант та провести перерахунок пенсії (нарахувати, виплатити недоплачені суми пенсії) та виплачувати пенсію згідно проведеного розрахунку. Будучи незгідним із даним судовим рішення відповідач звернувся із апеляційною скаргою до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Надвірнянського районного суду від 18.12.2015 року без змін.

Даний факт ствердили сторони по справі.

Під час виконання постанови Надвірнянського районного суду від 18.12.2015 року відповідач зарахував позивачу стаж роботи у приватного підприємця ОСОБА_4, зробив перерахунок та виплатив недоплачені кошти. Після виконання постанови суду позивачу стало відомо, що відповідач не врахував їй заробітну плату, яку вона отримувала у приватного підприємця ОСОБА_4 згідно довідки про заробітну плату №08-25/823 від 03.06.2008 року.

11.11.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про врахування їй заробітної плати згідно довідки про заробітну плату №08-25/823 від 03.06.2008 року, яку вона отримувала у приватного підприємця ОСОБА_4

Однак, відповідач своїм листом від 15.11.2016 року за №329/Г-15 відмовив зарахувати позивачу заробітну плату, яку вона отримувала у приватного підприємця ОСОБА_4

Суд вважає дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу заробітної плати, яку вона отримувала у приватного підприємця ОСОБА_4 згідно довідки про заробітну плату №08-25/823 від 03.06.2008 року та зменшення виплати їй пенсії по віку є неправомірними та необгрунтованими з наступних підстав.

Порядок прийняття та оформлення документів для призначення пенсії за віком врегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.7 Порядку №22-1 до заяви про призначення (перерахунок) пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж та довідка про заробітну плату особи (додаток 1)за період страхового стажу до 01.07.2000 року, а починаючи з 01.07.2000 року індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку.

Пунктом 17 цього Порядку передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не маютьможливостівидатидовідку за встановленою формою з розшифровкоювиплаченихсум за видами заробітку, вони можутьвидаватидовідки, щовідповідаютьданим, наявним в архівних фондах, без додержанняцієїформи.

В той же час п.43 Порядку гарантує право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначаєпенсію.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що відповідні управління ПФУ здійснюють зокрема перерахунок пенсії саме на підставі тих документів, які надані заявником до органу, що здійснює такий перерахунок та вимагають всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів.

Позивачем по справі ОСОБА_1 на підтвердження розміру заробітної плати, отриманої у період з 10.08.1999 року по 30.05.2008 року у приватного підприємця ОСОБА_4, надано до управління ПФУ у Надвірнянському районі довідку №08-25/893 від 03.06.2008року у якій як і у довідці про заробітну плату форма якої передбачена Додатком 1 до п. 7 Порядку 22-1 чітко зазначено розмір її заробітної плати, а також те, що вона видана на підставі наказів по особовому складу за 1999-2008 р.р., особових рахунків по заробітній платі, особової картки форми Т-2 за 1999-2008 р.р. Таким чином, у представленій позивачем довідці про заробітну плату вказані всі дані, про які зазначено в Порядку 22-1.

На підставі наведеного вбачається, що дії відповідача, не узгоджуються з положеннями п.п.17 та 43 Порядку №22-1, які зобов'язують його приймати до уваги усі додаткові документи, надані підприємствами, установами та організаціями, архівними установами, а також і фізичними особами та приймати обґрунтовані та розсудливі рішення.

Крім того, у судовому порядку було доведено трудовий стаж позивача у приватного підприємця ОСОБА_4, тим самим спростовано неправильні висновки відповідача, що вона(позивач) не працювала у приватного підприємця ОСОБА_4

Враховуючи вищевказане, Надвірнянське об'єднане управління ПФУ Івано-Франківської області безпідставно не врахувало до страхового стажу позивача період її роботи в приватного підприємця ОСОБА_4, так як такий підтверджується записами у її трудовій книжці, крім того неправомірно відмовлено у зарахуванні заробітної плати, яку остання отримувала у приватного підприємця ОСОБА_4 і яка вказана у довідці №08-25/893 від 03.06.2008 року у зв'язку із чим порушено право позивача на пенсійне забезпечення, яке гарантоване ст.46 Конституції України.

Із змісту ст.71 КАС України слідує, що обов'язок щодо доказування правомірності рішення в даному випадку покладається на відповідача по справі, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що представник відповідача-Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не надала суду доказів правомірних дій, суд вважає такі дії неправомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України- адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Позивачу відмовлено в зарахуванні заробітної плати згідно листа Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області №329/г-15 від 15.11.2016 року, а з позовом до суду звернулася 30.11.2016 року, тобто в межах строку, а тому з врахуванням положення ст. 99 КАС України слід зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління ПФУ Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплату її пенсії відповідно з 15.05.2016 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у відновленні виплати пенсії позивачу по справі є неправомірними, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що в цій частині підлягають задоволенню.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст.ст. 18, 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 заробітної плати, яку вона отримувала у приватного підприємця ОСОБА_4 у період з 10.08.1999 року по 30.05.2008 року на посаді продавець-консультант на підставі довідки про її заробітну плату видану за № 08-25/893 від 03.06.2008 року.

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати з 15.05.2016 року ОСОБА_1 заробітну плату, яку вона отримувала у приватного підприємця ОСОБА_4 у період з 10.08.1999 року по 30.05.2008 року на посаді продавець-консультант на підставі довідки про її заробітну плату видану за № 08-25/893 від 03.06.2008 року (нарахувати, виплатити недоплачені ОСОБА_1 суми пенсії) та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст. 186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Мужик І.І.

Повний текст постанови виготовлено 10.02.2017 року.