Справа № 822/227/17
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/227/17

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКовальчук О.К.
при секретаріСвинобой О.В.
за участі:представника позивача Куца В.В. представника відповідача Старунь Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, скасування наказу та зобов"язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.06.2014 року №146, про продовження дії контракту від 14.07.2011 року та зобов`язати відповідача вирішити питання про звільнення з військової служби позивача за закінченням строку дії контракту від 14.07.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 14 липня 2011 року між ним та Військовою частиною НОМЕР_1 укладений контракт про проходження військової служби строком на 3 (три) роки, В порушення умов контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вимог законодавства України відповідач наказом №146 від 14 липня 2014 року в односторонньому порядку протиправно продовжив період проходження військової служби. Вважає наказ №146 від 14 липня 2014 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні та в наданих письмових запереченнях просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що під час проходження військової служби ОСОБА_1 за контрактом від 14.07.2011 року відповідно до Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року оголошено часткову мобілізацію, а, отже, настав особливий період, що передбачений Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Тому згідно з частиною 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з настанням особливого періоду дія контракту ОСОБА_1 продовжена понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації. Вказує, що закінчення періоду мобілізації не може бути самостійною підставою для припинення особливого періоду. Вважає, що законних підстав для звільнення з військової служби позивача під час дії особливого періоду, який почався відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126 - VII "Про затвердження Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", немає.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з урахуванням наведеного нижче.

Суд встановив, що 15.07.2011 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 та ОСОБА_1 (військовослужбовець) укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, який, згідно пункту 11 контракту, набирає чинності з 15.07.2011 року.

Наказом начальника штабу військової частини НОМЕР_3 №34 від 15.07.2011 року позивач прийнятий на військову службу за контрактом про проходження військової служби строком на три роки.

Наказом т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.07.2014 року №146, відповідно до Закону України "Про затвердження Указу Президента України від 06 травня 2014 року №454 "Про часткову мобілізацію" та частини 8 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" солдату ОСОБА_1 , механіку - водію електрику зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_4 , з 15 липня 2014 року продовжений термін військової служби за контрактом понад встановлений строк.

18 жовтня 2016 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з закінченням дії контракту.

Листом від 07.11.2016 №350/487/1617/пс відповідач, з посиланням на статтю 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", повідомив, відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Вважаючи наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.06.2014 року №146, щодо продовження дії контракту ОСОБА_1 незаконним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Вирішуючи зазначений спір, суд враховує наведене нижче.

Статтею 65 Конституції України передбачен6о, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року N 2232-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон N 2232-XII).

У відповідності до статті 3 Закону N 2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 1 статті 2 Закону N 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №2232-XII, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом:

призову громадян України на військову службу;

прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Згідно з частиною 2 статті 23 Закону N 2232-XII для громадян України, які вперше прийняті на військову службу за контрактом, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для військовослужбовців, прийнятих на посади рядового складу, - 3 роки. Для військовослужбовців, прийнятих на військову службу у разі оголошення рішення про проведення мобілізації (часткової) та (або) введення правового режиму воєнного стану - на особливий період, але не менше одного місяця.

Пунктом 2 частини 1 статті 24 Закону N 2232-XII передбачено, що початком проходження військової служби, для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина 2 статті 24 Закону N 2232-XII) .

Пунктом "б" частини 2 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Відповідно до пункту "а" частини 6 статті 26 Закону №2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Згідно з частиною 8 статті 23 Закону №2232-XII, у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

За змістом частини 8 статті 26 Закону N 2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) під час проведення мобілізації:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

Отже, Законом N 2232-XII передбачено, що у разі настання особливого періоду дія контрактів продовжується понад встановлені ними строки до оголошення демобілізації незалежно від згоди військовослужбовців, які проходять військову службу за цими контрактами. Звільнення їх з військової служби відбувається лише після прийняття рішення про демобілізацію у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом. В особливий період право на звільнення з військової служби виникає у військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, лише за наявності обставин, зазначених у абзаці другому частини третьої цієї статті та частині восьмій статті 26 Закону N 2232-XII.

За визначенням статті 1 Закону України "Про оборону України" від 6 грудня 1991 року N 1932-XII (надалі - Закон N 1932-XII) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 106 Конституції України та статтею 4 Закону N 1932-XII визначені повноваження Президента, як Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України, щодо прийняття відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Відповідно до пункту 31 статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить затвердження протягом двох днів з моменту звернення Президента України указів про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію.

Указом від 17 березня 2014 року N 303/2014 «Про часткову мобілізацію» Президент України оголосив про часткову мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Цей Указ затверджений Законом України від 17 березня 2014 року N 1126-VII і набрав чинності з 18 березня 2014 року.

За змістом частини 8 статті 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Отже, з урахуванням положень статті 1 Закону України "Про оборону України" з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який настав після оголошення Президентом України рішення про часткову мобілізацію.

Статтею 11 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" до повноважень Президента України віднесене також прийняття рішень про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

За визначенням статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.

В результаті правового аналізу зазначених вище нормативно-правових актів суд дійшов висновку про те, що підставою для припинення особливого періоду, який розпочався після оголошення Президентом України Указу про часткову мобілізацію, повинне були відповідне рішення Президента України про демобілізацію, затверджене Верховною Радою України.

Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа N 800/582/14), виходячи із системного аналізу норм Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Частиною 11 статті 2 Закону N 2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В судовому засіданні позивач не надав суду доказів існування обставин, передбачених пунктом 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), які б давали йому право на звільнення з військової служби за контрактом в особливий період.

Наказом начальника штабу військової частини НОМЕР_3 №34 від 15.07.2011 року позивач прийнятий на військову службу за контрактом про проходження військової служби строком на три роки.

Отже, керуючись положеннями частини 8 статті 23 Закону N 2232-XII у зв`язку з настанням особливого періоду відповідач правомірно видав наказ від 14.06.2014 року №146, яким позивачу продовжив дію контракту з 15.07.2014 року (понад терміни, визначені чинним контрактом) до оголошення демобілізації.

Тому позовні вимоги про скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.06.2014 року №146 про продовження дії контракту ОСОБА_1 від 14.07.2011 року не підлягають до задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача вирішити питання про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за закінченням строку дії контракту від 14.07.2011 року, суд враховує, що пунктом 4 контракту передбачено, що сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або не бажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

В процесі судового розгляду суд встановив, що позивач не подавав заяву про звільнення з військової служби або про відмову в укладанні нового контракту. Подана представником ОСОБА_1 заява від 18.10.2016 року про звільнення позивача не відповідає вимогам передбаченим пунктом 4 контракту від 14.07.2011 року.

Статтею 2 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" від 06.12.2016 № 1769-VIII, що набрав законної сили 6 січня 2017 року встановлено, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці: які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом.

Такі особи можуть продовжувати військову службу за новим контрактом, що укладається на умовах, передбачених частиною четвертою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якщо вони виявили таке бажання.

Звільнення таких військовослужбовців з військової служби здійснюється (за бажанням військовослужбовця) у строки та в обсягах, визначених центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, не пізніше одного року з дня набрання чинності цим Законом.

Телеграмою Начальника штабу - першого заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил України генерал - лейтенанта А.М. Артеменка від 06.01.2017 року №350/104/27, командирів військових частин зобов`язано дотриматись принципу планування рівномірності звільнення військовослужбовців, з числа осіб, які набули (набувають до кінця 2017 року) право на звільнення та виявили бажання звільнитися, у межах не більше 12 відсотків щомісяця, починаючи з 01 квітня 2017 року.

На виконання вищевказаної телеграми військова частина НОМЕР_5 розробила та відправила у вищі штаби план звільнення військовослужбовців, які набули право на звільнення відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби», згідно якого сороковим за списком йде старший солдат ОСОБА_1 , строк дії контракту якого закінчився 14.07.2014 року і був автоматично продовжений 14.07.2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_5 № 146 від 14.07.14 року.

ОСОБА_1 набув права на звільнення відповідно до Закону № 1769- VIII від 14.01.2016 року та спланований на звільнення у квітні 2017 року, відповідно до вимог викладених в телеграмі Начальника штабу - першого заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил України генерал - лейтенанта ОСОБА_2 від 06.01.2017 року №350/104/27, що направлена у війська на виконання абзацу 3 пункту 1 протоколу №1 службової наради керівного складу Збройних Сил України.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про зобов`язання відповідача вирішити питання про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за закінченням строку дії контракту від 14.07.2011 року задоволенню не підлягають.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з положеннями частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В процесі судового розгляду відповідачем доведена правомірність наказу від 14.06.2014 року №146 в частині продовження дії контракту позивачу до оголошення демобілізації, тому, позовні вимоги про його скасування не підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись Конституцією України, законами України «Про оборону», "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і «Про військовий обов`язок та військову службу», статтями 11, 71, 72, 94, 158-163, 186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, скасування наказу та зобов"язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2017 року

Суддя/підпис/О.К. Ковальчук
"Згідно з оригіналом" Суддя О.К. Ковальчук