Справа № 814/1425/16
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1425/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Танасогло Т.М.,

суддів Бойка А.В.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних сил України, Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) про визнання неправомірними та незаконними, зобов`язання вчинити певні дії -,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних сил України, Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) з наступними вимогами:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) та Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України щодо невиплати заборгованості за неотримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1 , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) та Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснити розрахунок та виплату заборгованості за неотримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначив, що при зверненні з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 йому було неправомірно відмовлено в прийнятті рапорту, оскільки кошти на виплату визначеної йому компенсації відсутні та виплачені не будуть.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволений частково. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) та Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснити дії, необхідні для нарахування та виплати заборгованості за неотримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1 , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно». В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України та Військова частина НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких просять постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада), перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач до 21 вересня 2015 року проходив військову службу в Миколаївському зональному відділі Військової служби правопорядку на посаді начальника Миколаївського зонального відділу.

Відповідно до наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 14 серпня 2015 року № 500 та наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20 вересня 2015 року № 208 позивач був виключений зі списків Миколаївського зонального відділу та вибув для подальшого проходження служби до Дніпропетровського зонального відділу Військової служби правопорядку (м. Дніпропетровськ), в якому проходив військову службу на посаді начальника Дніпропетровського зонального відділу, В подальшому позивач був переведений та проходив військову службу у Головному управлінні Військової служби правопорядку Збройних Сил України (м. Київ) на посаді начальника відділу контролю виконання заходів у зонах діяльності управління запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень.

Наказом Міністра Оборони України від 22 квітня 2016 року № 333 позивач був звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) та виключений зі списків особового складу Головного управління Військової Служби Правопорядку наказом Начальника Головного управління Військової Служби від 10 червня 2016 року № 100 (копія додається до позову).

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що на день підписання наказу про звільнення позивача зі служби позивач мав, передбачене вказаним Положенням, право на отримання речового майна, яке він не отримав в період проходження військової служби.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що не відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В апеляційних скаргах вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апелянтами ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позовну відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011- ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно п. 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (далі - Порядок) грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 4 вищевказаного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Тобто, відповідно вищевказаних норм законодавства вбачається, що передбачена зазначеними нормами законодавства України грошова компенсація вартості за неотримане речове майно виплачується;

1) особам які перебувають в статусі військовослужбовця;

2) у разі звернення військовослужбовця - на підставі заяви (рапорту) особи яка перебуває в статусі військовослужбовця, наказу командира військової частини, та довідки, про вартість речового майна.

А саме грошова компенсація вартості за неотримане речове майно виплачується військовослужбовцю у разі звільнення на підставі його звернення, тобто безпосередньо перед виданням наказу про виключення зі списків особового складу та відповідно перед втратою статусу військовослужбовця згідно положень п.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, які встановлюють, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ні до суду першої ні до суду апеляційної інстанції доказів звернення до відповідачів з рапортом про виплату йому компенсації вартості за не отримане речове майно або зі скаргою про неправомірну відмову у задоволенні його рапорту не надано.

До того ж, в матеріалах справи містяться пояснення полковників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (які виконував обов`язки начальники адміністративного відділ штабу Головного управління служби правопорядку) з яких вбачається, що позивач до них особисто з наміром подати рапорт про виплату компенсації або з письмовою/усною скаргою на підлеглих їм діловодів з питання відмови у прийнятті рапорту не звертався.

Відповідно до пункту 2.19 «Порядку відпуску речового майна військовим частинам та застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час», затвердженого наказом Міністра оборони України № 45 від 13 січня 2006 року, у разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, ОК (СВ, ВМС) окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби (дислокації). Атестати видаються: окремим військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються в запас (відставку), командам і підрозділам начальником речової служби військової частини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за наданням атестату до військової частини не звертався, та за новим місцем служби на речове забезпечення не ставав.

Грошовий атестат позивачу виданий фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних сил України, однак доказів звернення до військової частини НОМЕР_1 про видачу атестату ОСОБА_1 не надано.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, а саме відсутність у позивача доказів звернення до відповідачів з рапортом про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги щодо визнання дій відповідачів неправомірними необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) та Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснити дії, необхідні для нарахування та виплати заборгованості за неотримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1 , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України не мало можливості розрахувати позивачу при звільненні його з військової служби з вини останнього, внаслідок не постановки ним на речове забезпечення в центрі забезпечення службової діяльності, не здійснення своєчасного звернення його щодо виплати компенсації при звільненні, та не надання довідки - розрахунку.

Законодавством України, а саме пунктом 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року, № 2011-ХП встановлено, що порядок речового забезпечення військовослужбовців забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються Міністерством оборони України.

На виконання зазначеного Закону України, Міністерством оборони України видано "Порядок відпуску речового майна військовим частинам та застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час", затвердженого наказом Міністра оборони України № 45 від 13 січня 2006 року (був чинним на момент спірних відносин, до 17 червня 2016 року), згідно положень ст.ст. 22, 28 якого Забезпечення речовим майном здійснюється Центральним управлінням речового забезпечення через речову службу ОК (СВ, ВМС), відділи територіального забезпечення військ Центрів забезпечення речовим майном, баз, складів (далі - ВТЗВ) та речові служби об`єднань, морських районів, з`єднань і військових частин (далі - органів речової служби).

Військові частини, які самостійно не ведуть військове господарство, розпорядженням начальника Центрального управління речового забезпечення, начальника речової служби ОК (СВ, ВМС), начальника ВТЗВ прикріплюються на речове забезпечення до інших військових частин. Окремі військовослужбовці на кафедрах (факультетах, відділеннях) військової підготовки цивільних вищих навчальних закладів, військові представники тощо зараховуються на речове забезпечення розпорядженням начальника гарнізону в одну з військових частин.".

За аналогічною схемою здійснюється речове забезпечення 17 червня 2016 року відповідно до "Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період", затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 квітня 2016 року №232, яка була видана на заміну вищевказаного Порядку № 45 від 13 січня 2006 року.

На виконання вищезазначених положень Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку, який самостійно веде військове господарство але в межах забезпечення життєдіяльності, та не має підрозділу речової служби, відповідно до наказу командувача військ Південного оперативного командування від 30 липня 2003 року №362 прикріплений та перебуває на забезпеченні стрілецькою зброєю, приладами та боєприпасами, інженерним та речовим майном, продовольством, пально-мастильними матеріалами та засобами радіаційного, хімічного, біологічного захисту МЗВ ВСП у військовій частині НОМЕР_1 (м. Миколаїв). Відповідно всі військовослужбовці Миколаївського зонального відділу забезпечуються речовим майном через речову службу зазначеної військової частини.

При цьому, колегія суддів встановлено, що ні Дніпропетровський зональний відділ Військової служби правопорядку, ні Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України на речове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 не прикріплені.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що будучи виключеним зі списків Миколаївського зонального відділу позивач безпідставно залишився та знаходився на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , та відповідно з часу вибуття для подальшого проходження служби позивач не мав права на забезпечення речовим майном через речову службу військової частини НОМЕР_1 або отримання компенсації вартості за неотримане речове майно через фінансову службу цієї ж військової частини.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що військова частина НОМЕР_1 не має законних підстав щодо забезпечення позивача речовим майном або виплати компенсації вартості за неотримане речове майно, а ГУ Військової служби правопорядку в наслідок не знаходження позивача на речовому забезпеченні за місцем служби в Головному управлінні Військової служби правопорядку Збройних Сил України,не мало можливості щодо здійснення розрахунку речового забезпечення при звільненні позивача з військової служби.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно Закону України від 03 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 01 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що Закон України №2011-XII не передбачає права на отримання грошової компенсації замість грошового майна для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону №2011-ХІІ.

Такої ж правової позиції дійшов Верховний суд України у справі №826/4785/16 від 15 вересня 2016 року.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, порушив матеріальне та процесуальне право, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції частковому скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 195, 197; ст. 198; ст. 202; ст. 205; ст. 207; ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року скасувати в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) та Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснити дії, необхідні для нарахування та виплати заборгованості за неотримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1 , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Прийняти у цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направленні її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М.Танасогло
Суддя: А.В.Бойко
Суддя: О.В.Яковлєв