Справа № 819/1190/16
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Справа № 876/10586/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року в адміністративній справі № 819/1190/16 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до відділу з питань агропромислового розвитку Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Тернопільське ОВ ФСС ТВП, Фонд) звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просило стягнути з відділу з питань агропромислового розвитку Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області заборгованість в сумі 4662,20 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ця заборгованість виникла у відповідача через неправомірне використанння суми на відпустку у розмірі 4166,40 грн, нарахування штрафу в розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих коштів та пені в розмірі 0,1 відсотка за кожний день прострочення платежу.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відділу з питань агропромислового розвитку Заліщицької РДА на користь Тернопільського ОВ ФСС ТВП заборгованість в сумі 1998,17 грн, з них: 1785,60 грн неправомірно витрачених коштів, 34,01 грн пені, 178,56 грн штрафних фінансових санкцій.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржило Тернопільське ОВ ФСС ТВП, яке вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права та з неповним з'ясуванням обставин справи, а тому просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що поділ фінансових і штрафних санкцій на частини при віднесенні до неправомірних витрат вартості путівки, яка використана із порушенням норм чинного законодавства, не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 41 КАС України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга є безпідставна і не підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за № 1105-XIV від 23.09.1999 р.( в редакції Закону № 77-VIII від 28.12.2014 р.) (далі - Закон № 1105-XIV) передбачено, що цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1105-XIV, законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Згідно частини шостої статті 15 Закону № 1105-XIV, у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

За несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів.

Одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Частиною сьомою статті 15 Закону № 1105-XIV передбачено, що своєчасно не сплачені фінансові санкції та адміністративні штрафи стягуються із страхувальника в дохід Фонду в порядку, встановленому законом.

Встановлено, що Тернопільським ОВ ФСС ТВП на підставі направлення № 10/2 від 06.04.2016 р. та наказу № 10/3 від 06.04.2016 р. проведена планова перевірка відповідача щодо дотримання правильності використання страхових коштів на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності.

За результатами перевірки складено акт № 10 від 07.04.2016 р., де зафіксовано факти порушення пункту 4.11 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду від 25.02.2009 р. № 12 (далі - Порядок), а саме: страхувальник використав путівку № 349535, видану на ім'я ОСОБА_2 на 21 день, із порушенням норм чинного законодавства, оскільки путівка була незаконно поділена з незастрахованою особою ОСОБА_3

За результатами перевірки 12.04.2016 р. Фонд прийняв рішення за № 4, яким визначив суму неправомірно використаних коштів, які підлягають поверненню в розмірі 4166,40 грн, а рішенням №7/2 від 23.06.2016 р., у зв'язку із неповерненням вищезазначених коштів Фонд застосував до відповідача фінансові санкції, у розмірі 416,64 грн штрафу та 79,16 грн пені.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кошти на 12 днів путівки були використані правомірно, а неправомірно використаними коштами є 1998,17 грн за 9 днів перебування ОСОБА_3 у санаторію.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

В силу статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) для забезпечення відновлення здоров'я застрахована особа та члени її сім'ї (а також особа, яка навчається у вищому навчальному закладі) мають право на отримання санаторно-курортного лікування, оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах (у тому числі дитячих) у межах асигнувань, установлених бюджетом Фонду на зазначені цілі, та в порядку і на умовах, визначених правлінням Фонду. Надання послуг застрахованим особам, пов'язаних із санаторно-курортним лікуванням, здійснюється за наявності медичних показань.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку рішення про виділення путівки застрахованій особі приймає комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства, установи, організації із загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням (далі - комісія (уповноважений) із соціального страхування), на підставі особистої заяви та довідки для одержання путівки.

Пунктом 4.11 Порядку передбачено, що комісією (уповноваженим) із соціального страхування приймається рішення про поділ путівки для спільного санаторно-курортного лікування застрахованої особи та члена її сім'ї, що працює (дружини або чоловіка, які перебувають у шлюбі), у тому числі на іншому підприємстві (застрахованої особи), або її дитини віком від 4 до 18 років, застрахованої особи та члена її сім'ї, який навчається у вищому навчальному закладі з денною формою навчання, а також для двох застрахованих осіб, що працюють на одному підприємстві, за умови попереднього отримання письмового погодження адміністрації санаторно-курортного закладу і терміну лікування кожної особи не менше 12 діб.

Судом встановлено, що працівник відділу з питань агропромислового розвитку Заліщицької районної державної адміністрації ОСОБА_2 в серпні 2013 року через ФСС ТВП Борщівської міжрайонної виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення отримав путівку № 349535 в Трускавець курорт санаторій «Весна» терміном 21 день.

Перебувавши в даному санаторії, ОСОБА_2 повідомив, що має намір поділити цю путівку із гр.ОСОБА_3 Керівництво відділу з питань агропромислового розвитку Заліщицької РДА за згодою санаторію поділило цю путівку, відтак ОСОБА_2 використав частину відпустки в даному санаторії, а саме 12 днів, а ОСОБА_3 - 9 днів цієї путівки.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до ч.3 ст.35 Закону № 1105-XIV, добровільно від нещасного випадку можуть застрахуватися:

1) особи, які забезпечують себе роботою самостійно, - займаються адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов'язаною з отриманням доходу безпосередньо від цієї діяльності, члени фермерського господарства, особистого селянського господарства, якщо вони не є найманими працівниками;

2) громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності.

Враховуючи, що будь-які докази про добровільну участь ОСОБА_3 у загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні відсутні, колегія суддів вважає, що вона не вважається застрахованою особою у ФСС ТВП, тому кошти на її відпустку були видані та використані неправомірно.

Пунктом 6.2 Порядку передбачено, що сума витрат Фонду за путівки, що видані або використані з порушенням цього Порядку, у тому числі, що залишилися невикористаними, відшкодовується за рахунок страхувальника.

З матеріалів справи видно, що законність видачі путівки ОСОБА_2 та використання її сторонами не заперечується, а тому колегія суддів вважає, що повернення суми коштів Фонду, які були використані на це, є безпідставним.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню кошти Фонду, які були використані ОСОБА_3 з порушенням Порядку.

Частиною першою статті 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного судова колегія дійшла переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року в адміністративній справі № 819/1190/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 13 лютого 2017 року.