Справа № 520/14566/16-а
Суддя: Прохоров П. А.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/520/329/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.

при секретарі Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг, яким скасовано її реєстрацію місця проживання по АДРЕСА_1 , шляхом внесення відомостей у її паспорт про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також шляхом формування і внесення даних про реєстрацію її місця проживання по АДРЕСА_1 до реєстру територіальної громади міста Одеси та шляхом формування інформації про реєстрацію її місця проживання по АДРЕСА_1 для її передачі до Єдиного державного демографічного реєстру України

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на те, що вона є громадянкою України відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 15 грудня 1999р. Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області.

Позивачка вказує, що згідно договору купівлі-продажу від 19 березня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. за реєстровим №2849, ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку, площею 403 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , надану для садівництва. Вказаний договір зареєстровано в управлінні земельних ресурсів Одеської міської ради в Книзі реєстрації договорів відчуження земельних ділянок або свідоцтв про право на спадщину за №137. На підставі даного договору Одеська міська рада видала 24 липня 2001 року державний акт на право приватної власності на землю.

Позивачка зазначає, що за час користування даною земельною ділянкою ОСОБА_2 , без відповідного дозволу, побудувала садовий будинок, загальною площею 313.6 кв.м., і заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2008 року, яке набрало законної сили 30 червня 2008 року, за ОСОБА_2 було визнано право власності на садовий будинок, розташований на земельній ділянці площею 403 кв.м., по АДРЕСА_1 , який складається з підвальних приміщень загальною площею 82,4 кв.м., коридору площею 5,2 кв.м., котельної площею 7,1 кв.м., нежитлового приміщення площею 54,3 кв.м., нежитлового приміщення площею 9,3 кв.м., нежитлового приміщення 6,5 кв.м.; з приміщень першого поверху, загальною площею 109,7 кв.м., а саме: коридору площею 17,7 кв.м., житлової площею 11,6 кв.м., житлової площею 26,7 кв.м., кухні площею 15,1 кв.м., гаражу площею 32,2 кв.м., санвузла площею 6,4 кв.м.; приміщень другого поверху загальною площею 78,9 кв.м., а саме: коридору площею 19,0 кв.м., житлової площею 15,8 кв.м., житлової площею 9,3 кв.м., житлової площею 17,4 кв.м., санвузла площею 7,4 кв.м., мансарди площею 42,6 кв.м.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2008року, як вказує позивачка, було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН».

Крім того, позивачка вказує, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2008року було встановлено, що відповідно до технічного висновку, виконаного Одеським відділом комплексного проектування ВАТ «Проектно-вишукувальний інститут «Укркомундорпроект», у відповідності до БНіП 2.08.01-89 «Житлові споруди» БНіП 2.01.20-85 «Протипожежні норми проектування будівель та споруд та правила протипожежної безпеки в Україні», БНіП 2.04.05-94 «Опалення, вентиляція та кондиціювання», садовий будинок по АДРЕСА_1 , може бути збережений та введений в експлуатацію.

У травні 2016року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради через ЦНАП для реєстрації свого місця проживання у будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 та за її згодою.

Однак, як вказує позивачка, 30 травня 2016року ЦНАП скасував її реєстрацію за місцем проживання по АДРЕСА_1 , надавши відповідне повідомлення та проставивши у паспорті відмітку «скасовано» на штампі про реєстрацію за місцем проживання, у зв`язку з тим, що реєстрація у садовий будинок не здійснюється, реєстрація місця проживання здійснюється тільки у житлові приміщення, згідно ст.379 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного, з посиланням на Конституцію України, ст.ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003року №1382-IV, ст.ст. 29, 380, 389 ЦК України, позивачка вважає, що рішення відповідача не відповідає діючому законодавству, порушує її права та законні інтереси, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідним адміністративним позовом.

У судовому засіданні 09.02.2017року представник позивачки наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог.
У судовому засіданні 09.02.2017року представник відповідача проти задоволення позову заперечував, у письмових запереченнях вказував на те, що садовий будинок по АДРЕСА_1 , не є житловим приміщенням, а є будинком для літнього використання, у зв`язку з чим, реєстрація місця проживання у приміщенні, що за цільовим призначенням є садовим будинком, не здійснюється.

Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачка може звернутись до Департаменту або його територіальних підрозділів за отриманням адміністративної послуг з реєстрації місця проживання особи після внесення відомостей про зміну цільового призначення зазначеного будинку до реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто після переведення садового будинку у жилий будинок.

Вислухавши пояснення представника позивача та представник відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 24 липня 2001року ОСОБА_2 , на підставі рішення договору купівлі-продажу від 19 березня 2001року, реєстр. №2849, було отримано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0403га, в межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №781/5591.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2008року, яке набрало законної сили 30.06.2008року, за ОСОБА_2 було визнано право власності на садовий будинок, розташований на земельній ділянці площею 403 кв.м., по АДРЕСА_1 , який складається з підвальних приміщень загальною площею 82,4 кв.м., коридору площею 5,2 кв.м., котельної площею 7,1 кв.м., нежитлового приміщення площею 54,3 кв.м., нежитлового приміщення площею 9,3 кв.м., нежитлового приміщення 6,5 кв.м.; з приміщень першого поверху, загальною площею 109,7 кв.м., а саме: коридору площею 17,7 кв.м., житлової площею 11,6 кв.м., житлової площею 26,7 кв.м., кухні площею 15,1 кв.м., гаражу площею 32,2 кв.м., санвузла площею 6,4 кв.м.; приміщень другого поверху загальною площею 78,9 кв.м., а саме: коридору площею 19,0 кв.м., житлової площею 15,8 кв.м., житлової площею 9,3 кв.м., житлової площею 17,4 кв.м., санвузла площею 7,4 кв.м., мансарди площею 42,6 кв.м.

Вказане заочне рішення було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 14.07.2008року номер запису:1944 в книзі: 26с-88.

З метою реєстрації свого місця проживання у садовому будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , за згодою власника будинку - ОСОБА_2 , звернулася до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради з відповідною заявою.
Однак, 30 травня 2016року Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради повідомив позивачку про те, що за відомостями Департаменту надання адміністративних послуг скасовано реєстрацію ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що реєстрація у садовий будинок не здійснюється. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки у житлові приміщення, згідно ст. 379 ЦК України, що підтверджується повідомленням про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" визначено, що реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до п. 4 абз. 3 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації.

Відповідно до пункту 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Нормами статті 379 Цивільного кодексу України встановлено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 Цивільного кодексу України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Таким чином, стаття 4 Житлового кодексу УРСР передбачає, що дачні та садові будинки не зараховуються до житлового фонду.

Згідно п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства України від 24.04.2015 р. № 79, дачний будинок - будинок, який використовується протягом року з метою позаміського відпочинку, та прибудова до нього; садовий будинок - будинок для літнього використання та прибудова до нього.

Виходячи з вищезазначених норм, садовий будинок не є жилим, оскільки призначений для сезонного використання.

Як встановлено судом, житло, у якому позивачка хоче зареєструвати своє місце проживання зареєстровано як садовий будинок, отже не призначене для постійного проживання і не зараховується до житлового фонду.

Доводи позивачки щодо належної реєстрації права власності на вказану нерухомість (садовий будинок) та придатності будинку для проживання, суд враховує, проте ці доводи не змінюють статусу цієї нерухомості з садового будинку на житло, відтак не утворюють підстав для проведення реєстрації місця проживання позивача у садовому будинку.

Крім того, суд зазначає, що на даний час діє Порядок переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. № 321, згідно якого, переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов`язані адміністративно або територіально.

Відповідно до п.п. 3,4 вказаного Порядку, для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради заяву за вставленою формою, до якої додається вичерпний перелік необхідних документів: копія документа про право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку; письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий; звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам.

Суд вказує, що уповноваженим органом, який приймає рішення про зміну статусу дачних та садових будівель в м. Одесі є виконавчий комітет Одеської міської ради та відповідно до положень про районні адміністрації міста, вказані адміністрації беруть участь у підготовці проектів рішень виконкому про зміну статусу жилих будинків.

Таким чином, суд зазначає, що після внесення відомостей про зміну цільового призначення зазначеного садового будинку до реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачка може звернутись до Департаменту або його територіальних підрозділів за отриманням адміністративної послуг з реєстрації місця проживання особи.

Враховуючи приписи ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив у здійсненні реєстрації місця проживання у садовому будинку, цільове призначення якого у житловий будинок змінено не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з наведених висновків, суд, дослідивши всі надані сторонами докази дійшов висновку про відповідність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень повноваженням такого органу та діючому законодавству України та дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Згідно ст. 94 КАС України підстави для покладення судових витрат на адміністративного відповідача відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8-11, 159-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про скасування рішення, - відмовити.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Прохоров П. А.