Справа № 802/1341/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1341/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

09 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

секретар судового засідання: Стаднік Л.В.,

за участю:

представника позивача (апелянта): ОСОБА_2

представника відповідача: Коробчинського В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до управління Держпраці у Вінницькій області про визнання незаконними та скасування постанов про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ФОП ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Держпраці у Вінницькій області про визнання незаконними та скасування постанов про накладення штрафу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись при цьому на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до направлення від 16.08.2016 року № 2747 управлінням Держпраці у Вінницькій області передбачено проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_4 з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятіть населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підставами для проведення зазначеної перевірки слугували звернення ОСОБА_5 від 26.07.2016 та згода Державної служби України з питань праці №7871/4/4.2-ДП-16 від 27.07.2016.

17.08.2016 службовими особами управління Держпраці у Вінницькій області відповідно до наказу № 629-о від 16.08.2016 проведено позапланову перевірку та встановлено порушення ФОП ОСОБА_4 законодавства про працю.

За результатами перевірки прийнято акт перевірки № 02-01-12/635 від 17.08.2016, в якому зафіксовані порушення позивачем норм трудового законодавства, а саме вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці", ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ч. 1 ст. 117 КЗпП України, ст. 83 КЗпП України, ст. 253 КЗпП України, який був підписаний ним без зауважень (а. с. 6-15).

17.08.2016 управлінням Держпраці у Вінницькій області було вручено позивачу повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу, який відбудеться 23.08.2016 року о 11 год. 30 хв. за адресою АДРЕСА_1, кімната № 11.

В день розгляду справи (23.08.2016) адвокатом позивача та ним особисто були надані заяви про відкладення розгляду справи про накладення штрафу, у зв'язку з необхідністю ознайомитись із матеріалами перевірки. Також у своїй заяві позивач вказав, що відмовляється від пояснень, наданих в ході проведеної перевірки, оскільки на нього вчинявся психологічний та моральний тиск.

23.08.2016 на підставі вказаного вище акту перевірки управлінням Держпраці у Вінницькій області були винесені:

1) постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 02-01-12/635-243 від 23.08.2016, якою на підставі ч. 2 ст. 265 КЗпП України, за використання праці громадянина ОСОБА_5 без укладення трудового договору оформленого розпорядженням власника, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому КМУ та виплати йому заробітної плати без нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків, накладено на ФОП ОСОБА_4 штраф у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати на загальну суму 43500,00 грн.;

2) постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 02-01-12/635-244 від 23.08.2016, якою на підставі ч. 2 ст. 265 КЗпП України, за порушення строків розрахунку із звільненим ОСОБА_5 понад один місяць, накладено на ФОП ОСОБА_4 штраф у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати на загальну суму 4350,00 грн.;

3) постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 02-01-12/635-245 від 23.08.2016, якою на підставі ч. 2 ст. 265 КЗпП України, за наявності інших порушень вимог чинного законодавства, накладено на ФОП ОСОБА_4 штраф у розмірі однієї мінімальної заробітної плати на загальну суму 1450,00 грн.

Не погоджуючись з винесеними постановами, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка проводилася управлінням Держпраці у Вінницькій області правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Крім того, відповідачем доведено достовірність визначених в акті перевірки порушень норм трудового законодавства, а відтак, прийняті за наслідком проведеної перевірки постанови № 02-01-12/635-243, №02-01-12/635-244, №02-01-12/635-245 від 23.08.2016 року, якими накладено на позивача штраф у сумі 43500,00 грн., 4350,00 грн. та 1450,00 грн. відповідно є правомірними.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про особливості здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності щодо фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності" від 23.02.2012 № 4448-VI (далі - Закон України № 4448-VI) передбачено, що здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності щодо фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб: органи державного нагляду (контролю), їх посадові особи проводять планові та позапланові заходи державного нагляду (контролю) за додержанням санітарного законодавства, законодавства про працю, зайнятість (у тому числі зайнятість та працевлаштування інвалідів), про рекламу щодо реклами про вакансії (прийом на роботу), про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати матеріального забезпечення страхових виплат, надання соціальних послуг.

Відповідно до п.п. 1, 2 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 386/2011 (далі - Положення № 386) Державна інспекція України з питань праці (далі - Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

П. 7 вказаного Положення визначає, що Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Мінсоцполітики від 02.07.2012 № 390 (далі - Порядок № 390) визначено процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах своїх повноважень.

Відповідно до п. 2 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Згідно з п. 3 Порядку № 390, інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Положенями абз. 4 п. 3 Порядку № 390 визначено, що позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

За змістом п. 7 Порядку № 390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Разом з тим, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509) визначено механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч.ч. 2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Так, п. 2 Порядку № 509 встановлено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі, в т.ч: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

У відповідності до п. 3 та 4 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (п. 6 Порядку № 509).

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що Державною службою України з питань праці листом №7871/4/4.2-ДП-16 від 27.07.2016 надана згода на проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_4 без зазначення будь-яких ідентифікуючих даних, а тому стверджує, що відсутня згода на проведення перевірки саме ФОП ОСОБА_4.

Судова колегія вважає необґрунтованими зазначені доводи, оскільки Порядком № 390 не визначено форми погодження щодо здійснення позапланових перевірок за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а вказується лише про обов'язковість наявності такої згоди Держпраці України на проведення перевірки.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист відповідача № 2425 від 26.07.2016 в додатку до якого зазначений суб'єкт господарювання ФОП ОСОБА_4, із зазначенням про те, що код ЄДРПОУ буде встановлено в ході перевірки, а заявником вказано ОСОБА_5 (а.с. 75-76).

Зазначені обставини дають змогу колегії суддів визначити саме позивача - ФОП ОСОБА_4 як суб'єкта господарювання, що підлягав позаплановій перевірці з питань дотримання законодавства про працю, а відтак доводи апелянта щодо відсутності відносно нього згоди Держпраці України на проведення перевірки є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності саме трудових відносин між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без належного оформлення прийняття останнього на роботу, оскільки останній останній виконував перевезення вантажу на постійній основі, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 за період з листопада 2015 року по січень 2016 року виплачувалась позивачем заробітна плата без укладання трудового договору. Табелі обліку робочого часу та відомості про нарахування заробітної плати ФОП ОСОБА_4 також не велись та не оформлялись, чим допущено порушення вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці".

Також перевіркою встановленно порушення щодо виплати всіх належних коштів звільненому з роботи працівникові в день звільнення, чим допущено порушення вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Разом з тим, не виплачений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чим допущено порушення вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Крім того, ОСОБА_5 не була нарахована та не проведена виплата грошової компенсації за всі дні не використаної щорічної відпустки, чим допущено порушення вимоги ст. 83 КЗпП України та не сплачувався єдиний соціальний внесок за працівника, чим допущено порушення вимоги ст. 253 КЗпП України (а.с.6-15).

В судовому засіданні представник позивача наголошував, що ОСОБА_5 надавав лише допомогу у перевезені вантажів, проте прохання в допомозі носили разовий характер та за кожне окреме перевезення він сплачував ОСОБА_5 певну винагороду, у зв'язку з чим не порушував норми трудового законодавства.

Колегія суддів суд критично ставиться до зазначених доводів представника апелянта, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Положеннями ч. 3 ст. 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці визначає Закон України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР).

За змістом ст. 1 Закону № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Ч. 2 ст. 30 Закону № 108/95-ВР встановлено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

У своїй заяві ОСОБА_5 вказує, що здійснював перевезення на автомобілі марки DAF державний номер НОМЕР_1 (а.с. 57), наявність якого у себе позивач не заперечував.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні щодо перевезення вантажу перевізником ФОП ОСОБА_4 на ТОВ «Барлінек Інвест», де водієм вказано саме ОСОБА_5 Зазначені товарно-транспортні накладні датовані листопадом 2015 року, груднем 2015 року та січнем 2016 року, що підтверджує системність виконання робіт ОСОБА_5 як водія, що працював у позивача.

Крім того, в апеляційній скарзі позивача, а також його представником в судовому засіданні не заперечувався той факт, що за виконання вказаної роботи ОСОБА_5 отримував від ФОП ОСОБА_4 винагороду.

Зважаючи на той факт, що позивачем було фактично допущено до роботи ОСОБА_5 по перевезенню вантажу, що провадилось за розпорядженням та з відома позивача, колегія суддів вважає, що ФОП ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_5 як з працівником, проте не оформив належним чином прийняття на роботу останнього.

Посилання представника апелянта, що між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 був укладений цивільно-правовий, а не трудовий договір, судова колегія відкидає за безпідставністю, оскільки доказів на підтвердження укладення саме цивільно-правового договору суду не надано.

Щодо доводів апелянта про порушення відповідачем порядку розгляду справи про накладення штрафу, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 5 Порядку № 509 у разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держпраці, його заступниками, але не більше ніж на 10 днів.

Справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. (п. 7 Порядку № 509).

В матеріалах справи наявні клопотання адвоката ОСОБА_2 про перенесення розгляду справи (а.с. 51-52) та заява ФОП ОСОБА_4 про перенесення розгляду (а.с. 72), які подані 23.08.2016, тобто в день розгляду справи.

Проте, як встановлено колегією суддів в судовому засіданні, до вказаного клопотання адвокатом ОСОБА_2 було долучено договір про надання правової допомоги (а.с. 34), відповідно до якого адвокату надані усі права, які надані законодавством представнику особи, що бере участь в справі про адміністративне правопорушення, згідно норм КУпАП.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач правомірно не взяв до уваги зазначене клопотання адвоката, оскільки його повноваження щодо розгляду справи про накладення штрафів відповідно до Порядку № 509 не підтверджені належним чином.

Крім того, відповідно листа управління Держпраці у Вінницькій області № 2945 від 01.09.2016 заява позивача про перенесення розгляду справи була отримання відповідачем о 15 год 45 хв, тобто після розгляду справи (а.с. 73). Вказана обставина підтверджується також резолюцією на зазначеній заяві позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги твердження представника апелянта, що зазначені клопотання та заява про перенесення розгляду справи були подані до моменту розгляду справи, оскільки вказані обставини спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Також посилаючись на неправомірнійсть дій відповідача щодо проведення позапланової перевірки, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, в своїй апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_4 вказує на необхідність застосувати до спірних правовідносин положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014.

Судова колегія не може погодитись з такими доводами апелянта, з огляду на наступне.

Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" № 719-VII від 16.01.2014 (далі - Закон № 719-VII) доповнено ст. 31 (згідно із Законом України від 31.07.2014 № 1622-VII), якою встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня - грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

На виконання наведеної статті Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 13 серпня 2014 року № 408 "Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами", якою затверджено Перелік державних інспекцій та інших контролюючих органів, яким надаватиметься дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців (далі - Перелік № 408), до якого входить і відповідач.

Проте, період протягом якого відбуватимуться перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки залишився таким як у Законі України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" № 719-VII протягом серпня - грудня 2014 року.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014 року (далі - Закон № 76-VIII) перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

З аналізу наведених норм вбачається, що Законами № 719-VII та № 76-VIII обмежено перевірки підприємств контролюючими органами, перелік яких затверджений Переліком № 408, протягом серпня 2014 року - червня 2015 року, при цьому зауважено, що ці обмеження не стосуються Державної фіскальної служби України, мораторій на перевірки якої було введено Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28.12.2014 (далі - Закон № 71-VIII).

Зі змісту абз. 1 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що Закон № 71-VІІІ направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів та передбачає внесення змін до податкового законодавства. А тому за своєю метою та змістом цей Закон покликаний врегулювати саме податкові, а не будь-які інші правовідносини, зокрема ті, які виникають у сфері нагляду за дотриманням законодавства про працю.

Зважаючи на те, що завданням служби Держпраці відповідно до п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 є державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю, суд першої інстанції прийняв вірний висновок, що відповідач не є контролюючим органом, на якого розповсюджується дія Закону № 71-VIII.

Крім того, судова колегія наголошує, що 28.12.2014 було прийнято два нормативно-правових акти, якими встановлено мораторії на проведення перевірок суб'єктів господарювання, а саме: Закон № 71-VIII (п. 3 Прикінцевих положень), яким мораторій на перевірки за колом суб'єктів поширено на контролюючі органи в розумінні положень п. 41.1 ст. 41 ПК України та Закон № 76-VIII (п. 8 Прикінцевих положень), яким мораторій на перевірки за колом суб'єктів поширено на усі контролюючі органи, крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України.

Проаналізувавши наведені нормативно-правові акти, що прийняті законодавцем одночасно, суд апеляційної інстанції вважає, що норми Закону № 76-VIII, зокрема, щодо обмежень у проведенні перевірок, є загальними та стосуються всіх контролюючих органів, тоді як норми Закону № 71-VIII, є спеціальними та стосуються контролюючих органів, що забезпечують формування єдиної державної податкової, державної митної політики щодо адміністрування податків, зборів та митних платежів, оскільки критеріями визначення переліку підприємств, на які такі обмеження не поширюються, зокрема, є обсяг доходу за попередній календарний рік, а також певний вид діяльності таких підприємств (виробництво чи імпорт підакцизних товарів).

Вказане вище дає підстави прийти до висновку, що правовідносини, пов'язані з встановленням обмеження на проведення перевірок Державною службою України з питань праці регулювались саме пунктом 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII від 28.12.2014, а не Законом № 71-VIII, і тривали протягом січня-червня 2015 року.

Натомість, позапланова перевірка проведена відповідачем після закінчення дії мораторію, тобто не порушують обмежень на перевірки, встановлені Законом № 76-VIII від 28.12.2014.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів у правомірності дій відповідача щодо винесення постанов №02-01-12/635-243, №02-01-12/635-244, №02-01-12/635-245 від 23.08.2016 про накладення штрафів на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 13 лютого 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.