Справа № 826/25921/15
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» - Савчук Мирослави Юріївни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання неправомірними дій та рішень, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» (далі - позивач, ТОВ «ЗАРА Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників (далі по тексту - відповідач) про:

- визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 17 936 000 (сімнадцять мільйонів дев'ятсот тридцять шість тисяч) гривень, сплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» у 2013 році у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна»;

- визнання нечинною податкову вимогу від 15.10.2015 року №133-11;

- зобов'язання відповідача здійснити корегування даних у картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу за авансовим внеском з податку на прибуток у розмірі 2 393 884 (два мільйони триста дев'яносто три тисячі вісімсот вісімдесят чотири) гривні 57 копійок, визначеного у податковій вимозі від 15.10.2015 року №133-11, надісланій Міжрегіональним Головним Управлінням Державної фіскальної служби - Центральним офісом з обслуговування великих платників Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна»;

- визнання нечинним рішення від 15.10.2015 №23127/10/28-10-23-2-6 про опис майна у податкову заставу;

- зобов'язання відповідача зарахувати авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 17 936 000 (сімнадцять мільйонів дев'ятсот тридцять шість тисяч) гривень, сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» у 2013 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна», починаючи з травня 2014 року, та зарахувати авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 15 349 218 (п'ятнадцять мільйонів триста сорок дев'ять тисяч двісті вісімнадцять) гривень 77 копійок, сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» у 2014 році у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна», починаючи з грудня 2014 року та здійснити відповідне корегування даних у картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна».

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним зобов'язання із сплати авансових внесків з податку на прибуток, що виникали у 2013 та 2014 роках повністю погашено за рахунок наявної переплати, що задекларована ТОВ «ЗАРА Україна».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у задоволенні адмінстратвного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» () зареєстровано та як платник податків перебуває на податковому обліку в Офісі великих платників податків Державної фіскальної служби.

Позивачем подано до податкового органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, де в Додатку ЗП (рядок 13.5 та 13.5.1) відображено суму 17 936 000,00 грн. нарахованого авансового внеску у зв'язку із виплатою дивідендів, у тому числі і як суму, що відноситься до зменшення нарахованої суми податку юридичної особи в поточному звітному (податковому) періоді.

Одночасно в рядку 23 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік позивачем задекларовано суму авансового внеску, що підлягатиме сплаті щомісячно у розмірі 2 556 464,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 3223 від 28.08.2013р., копія якого міститься в матеріалах справи, позивачем сплачено авансовий внесок з податку на прибуток на суму дивідендів у розмірі 17 936 000, 00 грн.

Крім того, ТОВ «ЗАРА Україна» подано до податкового органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, де в Додатку ЗП (рядок 13.5 та 13.5.1, 13.15.2) відображено суму 15 349 218,77 грн. нарахованого авансового внеску у зв'язку із виплатою дивідендів, у тому числі відображено суму 13 663 359 грн, що відноситься до зменшення нарахованої суми податку юридичної особи в поточному звітному (податковому) періоді та суму 1 685 860 грн., що відноситься на зменшення нарахованої суми податку юридичних осіб в наступних звітних (податкових) періодах.

Відповідно до рядку 23 уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік позивачем задекларовано суму авансового внеску, що підлягатиме сплаті щомісячно у розмірі 1 035 246, 00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 100984 від 04.03.2014р., копія якого міститься в матеріалах справи, позивачем сплачено авансовий внесок з податку на прибуток на суму дивідендів у розмірі 15 349 218,77 грн.

Листами від 16.06.2014р. №16.06.14/01, від 16.10.2014р. №16.10.14/01, від 22.08.2014р. №22.08.14/02, від 30.12.2014р. №30.12.14/02, від 27.03.2015р. №2703.15/02 ТОВ «ЗАРА Україна» зверталось до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників про зарахування вищевказаних коштів, як надміру сплачених, у рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток.

Листами від 07.07.2014р. №12686/10/28-10-20-4-20, від 12.11.2014р. №20611/10/28-10-20-4-20, від 15.09.2014р. №16789/10/28-10-20-4-20, від 22.01.2015р. №1698/10/28/1020-4-20, від 27.04.2015р. №10753/10/28-10-20-4-20 Міжрегіональне головне управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників відмовило позивачу в задоволенні його вищезазначених заяв.

За вказаних обставин, 10 жовтня 2015 року відповідачем прийнято податкову вимогу №133-11, відповідно до якої, станом на 15.10.2015р. сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями з податку на прибуток становить 2 393 884, 57 грн., у тому числі основний платіж - 2 393 868,86грн. та нарахована пеня у розмірі 15,71 грн.

Крім того, відповідачем 10.10.2015р. прийнято рішення №23127/10/28-10-23-26 про опис майна у податкову заставу.

Не погоджуючись з вказаними діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Позовні вимоги Товариства обгрунтовані тим, що позивач правомірно здійснив зарахування авансових внесків, сплачених Товариством при виплаті дивідендів у 2013 та 2014 роках та Офіс неправомірно відмовився зарахувати суми авансових внесків, сплачених Товариством у зв'язку з виплатою дивідендів у 2013 році та зарахував авансовий внесок з податку на прибуток, сплаченого Товариством у зв'язку із виплатою дивідендів 2014 році, з порушенням законодавства.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін, колегія судді звертає увагу на наступне.

Відповідно до пп. 153.3.2 п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України («Кодекс») (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Згідно із абз. 5 п. 57.1 ст. 57 Кодексу «на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.

Відповідно до абз. 6 п. 57.1 ст. 57 Кодексу якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 Кодексу, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Таким чином Податковий кодекс України прямо передбачає можливість зменшення суми авансових внесків з податку на прибуток на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів до повного її погашення.

При цьому, законодавство не передбачає необхідність подання будь-якої заяви платника податків як передумови для зменшення суми авансових внесків з податку на прибуток на суму авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів.

З огляду на відсутність обмежень щодо строків для здійснення зменшення суми авансових внесків з податку на прибуток на підставі абз. 5-6 п. 57.1 ст. 57 Кодексу, таке зменшення може здійснюватися з моменту сплати авансового внеску при виплаті дивідендів.

Аналогічної правової позиції щодо правомірності зменшення суми авансових внесків з податку на прибуток на суму авансових внесків з податку на прибуток, сплачених у зв'язку із виплатою дивідендів, дотримується Вищий адміністративний суд України, зокрема, в ухвалах від 14.04.2015 року у справі К/800/4199/15, від 02.02.2015 року у справі К/800/45260/14, від 22.01.2015 року у справі К/800/44040/14.

Колегія суддів звертає також увагу на те, що правомірність зменшення позивачем суми авансових внесків з податку на прибуток на суму авансових внесків з податку на прибуток, сплачених у зв'язку із виплатою дивідендів, також підтверджується індивідуальною податковою консультацією №8175/6/99-99-19-05-02-15 від 08.05.2014 наданою Міністерством доходів і зборів України, в якій зазначено: «якщо сума авансових внесків, сплачених у зв'язку із виплатою дивідендів, перевищуватиме суму податкових зобов'язань за 2013 рік, то сума такого перевищення та сума сплачених авансових внесків у зв 'язку із виплатою дивідендів у 2014році зменшуватиме суми щомісячних авансових внесків з податку на прибуток, що підлягатимуть сплаті у 2014 році».

Колегія суддів звертає увагу на те, що у 2013 році позивач виплачував дивіденди на користь свого учасника - юридичної особи-нерезидента, у зв'язку із чим позивач сплатив авансовий внесок з податку на прибуток у розмірі 17 936 000 гривень.

Вказана сума була відображена позивачем у рядках 13.3 та 13.5.1 Додатку ЗП до податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік, поданої позивачем.

У Декларації за 2013 рік авансовий внесок, що підлягає сплаті Товариством у березні- грудні 2014 року та січні-лютому 2015 року, визначений у розмірі 2 556 464 гривень щомісячно (рядок 23 Декларації за 2013 рік).

З огляду на викладені вище положення законодавства у момент сплати Товариством авансового внеску з податку на прибуток у зв'язку із виплатою дивідендів у серпні 2013 році у розмірі 17 936 000 гривень, на підставі абз. 5-6 п. 57.1 ст. 57 Кодексу у Товариства виникло право зменшувати за рахунок вказаної суми щомісячні авансові внески з податку на прибуток, що підлягали сплаті Товариством, до повного погашення вказаної суми.

У березні 2014 року Товариство сплатило авансовий внесок з податку на прибуток у зв'язку із виплатою дивідендів у розмірі 15 349 218,77 гривень. Згодом вказана сума була відображена позивачем у рядках 13.3 та 13.5.1 Додатку ЗП до податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік, поданої позивачем

У момент такої сплати на підставі абз. 5-6 п. 57.1 ст. 57 Кодексу у Товариства виникло право зменшувати за рахунок вказаної суми щомісячні авансові внески з податку на прибуток до повного погашення вказаної суми.

Загальна сума авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів, сплачена позивачем у 2013 та 2014 роках склала 33 285 218,77 гривень.

У січні та лютому 2014 року Товариство сплатило авансові внески з податку на прибуток, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких є в матеріалах справи.

У березні-квітні та частково травні 2014 року авансові внески з податку на прибуток у розмірі 2 556 464 гривень щомісячно (рядок 23 Декларації) були зменшені на суму перевищення авансових внесків, сплачених Товариством у 2013 році над податковими зобов'язаннями за 2013 рік у розмірі 5 942 780 гривень, що не заперечується Відповідачем.

В подальшому щомісячні авансові внески з податку на прибуток, що підлягали сплаті Товариством у травні (частково - в частині, що не покривалася вказаним перевищенням)-грудні 2014 року у розмірі 2 556 464 гривень щомісячно, були зменшені (та, відповідно, не сплачувались Товариством) на загальну суму 19 621 860 гривень за рахунок відповідної суми авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів у 2013 та 2014 роках (33 285 218,77 гривень), а саме: у травні-листопаді та частково у грудні 2014 року - за рахунок суми авансових внесків з податку на прибуток, сплачених при виплаті дивідендів у 2013 у розмірі 17 936 000 гривень; у грудні 2014 року - за рахунок частини суми авансових внесків з податку на прибуток, сплачених при виплаті дивідендів у 2014 році (15 349 218,77 гривень) у розмірі 1 685 860 гривень.

Згідно із п. 9 Підрозділу 4 Розділу XX «Перехідні положення» Кодексу у редакції, що діє з 1 січня 2015 року «у січні - грудні 2015 року та січні - травні 2016 року платники зобов'язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 57.1 статті 57 Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року».

Тобто при зменшенні щомісячних авансових внесків, що підлягають сплаті у 2015 році застосовуються положення абз. 5-6 п. 57.1 ст. 57 Кодексу (у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року) із усіма особливостями, вказаними в пункті 2.1 вище.

Виходячи з зазначеного сума авансового внеску з податку на прибуток, сплаченого Товариством у зв'язку із виплатою дивідендів у 2014 році та не врахованого у 2014 році у розмірі 13 663 359 гривень зараховується в рахунок зменшення (погашення) щомісячних авансових внесків, що підлягають сплаті Товариством у 2015 році.

З огляду на викладене, здійснюючи таке зарахування, позивач діяв у чіткій відповідності з прямими нормами податкового законодавства.

Більше того, здійснюючи таке зарахування позивач керувався рекомендацією, викладеною у індивідуальній податковій консультації, наданій Міністерством доходів і зборів України.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач неправомірно відмовився зарахувати суми авансових внесків, сплачених Товариством у зв'язку із виплатою дивідендів у 2013 році та зарахував авансовий внесок з податку на прибуток, сплаченого позивачем у зв'язку із виплатою дивідендів у 2014 році з порушенням законодавства.

Отже, позивач здійснив зарахування:

- авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 17 936 000 гривень, сплаченого позивачем у 2013 році у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті позивачем у травні- грудні 2014 року;

- авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 15 349 218,77 гривень, сплаченого позивачем у 2014 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті позивачем починаючи з грудня 2014 року та до його повного погашення (включаючи період з січня 2015 року по грудень 2015 року).

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не повинен був сплачувати щомісячні авансові внески з травня 2014 року по лютий 2015 року та з січня 2015 року по грудень 2015 року, оскільки сплатив авансові внески при виплаті дивідендів у 2013 та 2014 роках, що повністю покрили щомісячні авансові внески за вказані періоди (якби вони були належним чином зараховані відповідачем).

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів звертає увагу також на наступне.

Згідно з підпунктом 57.1 статті 57 ПК (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Згідно з пунктом 2 підрозділу 4 розділу ХХ ПК платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до ПК , мають сплачувати у січні-лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку.

Відповідно до підпункту 153.3.1 пункту 153.3 статті 153 ПК у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 152 цього Кодексу , чи ні.

Згідно з підпунктом 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Обов'язок з нарахування та сплати авансового внеску з цього податку, за визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу ставкою, покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, є такий емітент або отримувач дивідендів платником податку чи має пільги зі сплати податку, надані цим Кодексом, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена в пункті 151.1 статті 151 цього Кодексу (крім платників цього податку, які підпадають під дію статті 156 цього Кодексу ).

Підпунктом 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 ПК передбачено, що у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Авансовий внесок із податку, сплачений у зв'язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є невід'ємною частиною податку на прибуток та не може розцінюватися як податок, який справляється при репатріації дивідендів (їх сплаті на користь нерезидентів) (підпункт 153.3.8 пункту 153.3 статті 153 ПК).

Згідно з абзацами п'ятим, шостим пункту 57.1 статті 57 ПК (чинними на час виникнення спірних правовідносин) на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом. Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Зі змісту названих вище положень випливає, що платник податку, у якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилося сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити сплату внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення. Платник податку має право також очікувати від контролюючого органу дії щодо зарахування суми перевищення у рахунок зменшення авансових внесків з податку на прибуток у визначених законом наступних звітних місячних періодах.

З огляду на обставини справи та нормативне регулювання, зумовлене фактичною правовою природою цих обставин, колегія суддів приходить до висновку пре те, що податковий орган як суб'єкт владних повноважень, безпосереднім обов'язком якого є контроль за правильністю нарахування та сплати податків і зборів суб'єктами господарювання, неправомірно відмовся зарахувати зазначену переплату в рахунок щомісячних авансових внесків з податку на прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 грудня 2015 року у справі 810/6086/13-а, у постанові Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року у справі № К/800/44040/14.

Окрім зазначеного вище колегією суддів враховано та досліджено аналогічну правову позицію в даних спорах Окружного адміністративного суду м. Києва, Київського апеляційного адміністративного суду, а саме рішення у справах № 826/23904/15, № 826/3659/16, № 826/23907/15.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не вповній мірі досліджено матеріали та обставини справи у зв'язку з чим суд дійшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» - Савчук Мирослави Юріївни - задоволити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року - скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання неправомірними дій та рішень, зобов'язання вчинити певні дії - задоволити.

Визнати неправомірними дії Міжрегіонального Головного Управління Державної фіскальної служби України - Центрального офісу з обслуговування великих платників щодо відмови у зарахуванні авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 17 936 000 (сімнадцять мільйонів дев'ятсот тридцять шість тисяч) гривень, сплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» у 2013 році у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна.

Визнати нечинною податкову вимогу Міжрегіонального Головного Управління Державної фіскальної служби України - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 15.10.2015 року №133-11.

Зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС здійснити корегування даних у картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу за авансовим внеском з податку на прибуток у розмірі 2 393 884 (два мільйони триста дев'яносто три тисячі вісімсот вісімдесят чотири) гривні 57 копійок, визначеного у податковій вимозі Міжрегіонального Головного Управління Державної фіскальної служби України - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 15.10.2015 року №133-1.

Визнати нечинним рішення Міжрегіонального Головного Управління Державної фіскальної служби України - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 15.10.2015 №23127/10/28-10-23-2-6 про опис майна у податкову заставу.

Зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС зарахувати авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 17 936 000 (сімнадцять мільйонів дев'ятсот тридцять шість тисяч) гривень, сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» у 2013 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна», починаючи з травня 2014 року, та зарахувати авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 15 349 218 (п'ятнадцять мільйонів триста сорок дев'ять тисяч двісті вісімнадцять) гривень 77 копійок, сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна» у 2014 році у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна», починаючи з грудня 2014 року та здійснити відповідне корегування даних у картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРА Україна».

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 13 лютого 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.