Справа № 803/85/17
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Справа № 803/85/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 червня 2016 року №131780-13.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Луцькою ОДПІ відповідно до п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України (далі ПК України) було прийняте податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №131780-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. Об'єктом оподаткування був автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER, рік випуску 2013, з обємом двигуна 3456 куб.см., державний номерний знак та серія транспортного засобу АС 3133 ВC.

02 лютого 2016 року Луцька міська рада прийняла рішення № 3/10 Про встановлення транспортного податку у м. Луцьку, яким затвердила Положення про транспортний податок у м. Луцьку та визнала таким, що з 01.01.2016 втрачає чинність рішення Луцької міської ради від 28.01.2015 №69/5. Згідно із пунктом 2.1 зазначеного Положення об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Згідно з методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, та згідно даних Мінекономрозвитку, середньоринкова вартість транспортного засобу позивача з пробігом 59 800 км. становить 715 967,58 грн., що є меншим ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року, у зв'язку з чим такий транспортний засіб не підлягає оподаткуванню транспортним податком. Також зазначає, що всупереч вимогам підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України Луцькою міською радою до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, не було прийнято та офіційно оприлюднено рішення про внесення змін до елементу транспортного податку (обєкту оподаткування). Крім того, при вирішенні цього спору слід виходити із таких принципів податкового законодавства України, як стабільність та презумпція правомірності рішень платника податків, які були порушені відповідачем.

Вважає податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області від 29.06.2016 року №131780-13, яким нараховано зобовязання з транспортного податку за 2016 рік, протиправним, та просить його скасувати.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 13.01.2017 №829/10/03-18-10-07 відповідач адміністративний позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи встановлено транспортний податок з фізичних осіб з 2015 року. Рішенням Луцької міської ради №69/5 від 28.01.2015 встановлено транспортний податок на території м. Луцька, а рішенням міської ради від 02.02.2016 №3/10 було переглянуто питання про встановлення цього податку, відтак, належний позивачу транспортний засіб є обєктом оподаткування у 2016 році відповідно до вимог статті 267 ПК України, у звязку з чим оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу правомірно визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку (а.с.22-24).

В судове засідання позивач не прибув, 13.02.2017 року подав до суду клопотання в якому розгляд справи просив проводити за його відсутності за наявними матеріалами справи (а.с.21).

15 лютого 2017 року представник відповідача подала до суду клопотання в якому просила розгляд справи проводити за відсутності представника Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області (а.с.27).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням наведеного, справу судом розглянуто та вирішено на підставі наявних у ній доказів, за відсутності осіб, що беруть участь в справі, та згідно з ухвалою суду від 15.02.2017 року в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору судом податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №131780-13, прийняте відповідачем як субєктом владних повноважень, перевірялось на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки TOYOTA модель HIGHLANDER, рік випуску 2013, з обємом двигуна 3456 куб.см., дата реєстрації 03.09.2013, номерний знак та серія транспортного засобу АС 3133 ВС, номер кузова НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10). Пробіг вказаного транспортного засобу станом на 06.10.2015 року становив 59800 км., що підтверджується копією сервісної книжки з обслуговування транспортного засобу (а.с.18).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, яким введено новий податок транспортний податок, який відповідно до ст.265, п.10.2 ст.10 Податкового кодексу України є місцевим податком.

В подальшому, 01.01.2016 набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році від 24.12.2015 №909-VІІІ (далі Закон № 909-VІІІ), згідно з яким підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України викладено у такій редакції: Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Пунктом 7 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону №909-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

02 лютого 2016 року Луцька міська рада прийняла рішення №3/10 Про встановлення транспортного податку у м. Луцьку, яким затвердила Положення про транспортний податок у м. Луцьку та визнала таким, що з 01.01.2016 втрачає чинність рішення Луцької міської ради від 28.01.2015 №69/5. Згідно із пунктом 2.1 зазначеного Положення об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

29 червня 2016 року Луцькою ОДПІ сформовано та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення №131780-13, яким визначено суму грошового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000 грн. (а.с.7).

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішення, суд приходить до таких висновків.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році від 24 грудня 2015 року №909-VIII (далі Закон №909-VIII), яким викладено в новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).

Як передбачено, підпунктом 267.3.1 пункту 267.3, пунктом 267.4 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Пунктом 267.4 статті 267 ПК України встановлено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Як передбачено підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 цього ж Кодексу, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно п.п. 267.6.1, 267.6.2 п. 267.6 статті 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Транспортний податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (підпункт 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 ПК України).

З 19 лютого поточного року набула чинності Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабміну від 18 лютого 2016 року № 66, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком, та зазначено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Як вбачається з матеріалів справи, Луцькою ОДПІ при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не було перевірено середньоринкову вартість транспортного засобу позивача відповідно до методики визнання середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, а лише взято інформацію з ІС Податковий блок в системі облік платежів в підсистемі транспортний податок з якої вбачається, що позивача включено до переліку платників транспортного податку на 2016 рік. (а.с.25).

Тобто, з вищевказаного слідує, що Луцькою ОДПІ не вживалися будь-які заходи для проведення звірки даних щодо вказаного обєкта оподаткування, який перебуває у власності ОСОБА_1, що у свою чергу потягло за собою невірне визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016 року визначена у розмірі 1378,00 грн., а тому об'єктом оподаткування у 2016 році відповідно до підпункту 267.2.1пункту 267.1 статті 267 ПК України є легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500,00 грн. (750 х 1378,00 грн.) та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Згідно розрахунку середньоринкової вартості транспортних засобів, розміщеному на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, вартість належного позивачу транспортного засобу марки TOYOTA модель HIGHLANDER, тип універсал В легковий з обємом двигуна 3,5 куб. см, пальне бензин, 2013 року випуску із пробігом в 59 800 км. складає 715 967,58 грн. (а.с.15).

Виходячи з вищевказаного, даний автомобіль не є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України, а відтак сума транспортного податку оскаржуваним податковим повідомленням рішенням визначена позивачу неправомірно.

Крім того, суд вважає обгрунтованими твердження позивача про те, що Луцькою міською радою в установленому порядку не було прийнято рішення про внесення змін до елементу транспортного податку (обєкту оподаткування), з огляду на таке.

Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України встановлено, що до місцевих податків належить податок на майно, а згідно із пунктом 10.2 статті 10 цього ж Кодексу місцеві ради обовязково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Пунктом 4.4 статті 4 цього ж Кодексу визначено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до підпунктів 12.1.1, 12.1.2, 12.1.4 пункту 12.1 статті 12 ПК України, Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає: перелік загальнодержавних податків та зборів; перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад; положення, визначені в пунктах 7.1, 7.2 статті 7 цього Кодексу щодо місцевих податків та зборів.

Повноваження міських рад щодо встановлення місцевих податків і зборів визначені статтею 12 ПК України.

Так, згідно із пунктом 12.3, підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу сільські, селищні, міські ради та ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обовязково визначаються обєкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обовязкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Отже, виходячи із вище викладених норм, приймаючи рішення про встановлення місцевих податків та зборів (в т.ч. транспортного податку) міська рада повинна враховувати обмеження, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України (в частині офіційного оприлюднення рішення про встановлення місцевих податків та зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду) та підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 (в частині дотримання принципу стабільності: зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки).

Відтак, приймаючи рішення від 02.02.2016 року №3/10 Про встановлення транспортного податку у м. Луцьку, яким затвердила Положення про транспортний податок у м. Луцьку та визнала таким, що з 01.01.2016 втрачає чинність рішення Луцької міської ради від 28.01.2015 № 69/5, Луцька міська рада не дотримала обмежень, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 та підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, оскільки внесла зміни до елементу транспортного податку (обєкту оподаткування) та прийняла відповідне рішення без дотримання шестимісячного строку до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, та офіційно не оприлюднила відповідне рішення до 15 липня року, що передує бюджетному періоду.

Згідно із пунктом 56.21 статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

На думку суду, чинні норми ПК України припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків контролюючих органів та платників податків в частині адміністрування та сплати транспортного податку в 2016 році, тому виходячи із положень пункту 56.21 статті 56 ПК України та закріпленого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України принципу презумпції правомірності рішень платника податків, при вирішенні цього спору рішення належить винести на користь платника податків.

Крім того, згідно із частиною другою статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Як передбачено статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року №3477-ІV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При вирішенні цього спору необхідно застосувати рішення Європейського Суду з прав людини від 07.07.2011 року у справі Сєрков проти України (заява №39766/05), яким було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки державні органи обрали тлумачення національного законодавства, менш сприятливе для платників податку, що призвело до накладення на заявника зобовязання зі сплати податку.

Отже, з урахуванням, у тому числі, вищенаведеної практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалася з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обовязків такого платника, а також ролі рішень Європейського суду з прав людини як джерела права в Україні, суд приходить до висновку про протиправність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №131780-13 та, як наслідок, про необхідність його скасування.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду достатніх, належних та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №131780-13, а тому позов слід задовольнити повністю.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на користь ОСОБА_1 слід присудити судовий збір в сумі 640,00 грн., сплачений відповідно до квитанції №0.0.698531648.1 від 01.02.2017 року (а.с.2).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163, Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 29 червня 2016 року №131780-13.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

ОСОБА_2 Димарчук