Справа № 807/2211/15
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" лютого 2017 р. м. Київ К/800/12793/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Черпака Ю.К.,

та секретаря Пасічніченко А.А., за участю представника Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства інфраструктури України Федорова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства інфраструктури України, управління Служби безпеки України в Закарпатській області про скасування наказу та поновлення на військовій службі, стягнення матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства інфраструктури України, управління Служби безпеки України в Закарпатській області, в якому з урахуванням уточнень до позовних вимог просив: визнати незаконним розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Закарпатській області від 22 липня 2015 року №98-д про скасування допуску до державної таємниці за формою третьою заступнику командира - начальнику транспортно-технічної частини 18 окремого мостового загону 1 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту майору ОСОБА_1 ; визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу (по особовому складу) Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 31 серпня 2015 року №54 про звільнення з військової служби в запас Збройних Сил України майора ОСОБА_1 , заступника командира загону - начальника транспортно-технічної частини 18 окремого мостового загону 1 об`єднаного гвардійського загону за пунктом «е» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність); зобов`язати командира 18 окремого мостового загону 1 об`єднаного гвардійського загону поновити майора ОСОБА_1 на посаді заступника командира загону - начальника транспортно-технічної частини 18 окремого мостового загону 1 об`єднаного гвардійського загону з виплатою матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу (по особовому складу) Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 31 серпня 2015 року №54 про звільнення з військової служби в запас Збройних Сил України майора ОСОБА_1 , заступника командира загону - начальника транспортно-технічної частини 18 окремого мостового загону 1 об`єднаного гвардійського загону за пунктом «е» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність). Поновлено майора ОСОБА_1 на посаді заступника командира загону - начальника транспортно-технічної частини 18 окремого мостового загону 1 об`єднаного гвардійського загону. Зобов`язано 18 окремий мостовий загін 1 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 31 серпня 2015 року по 22 грудня 2015 року в сумі 12653,01 грн. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді та виплати грошового забезпечення за один місяць в сумі 3423,75 грн допущено до негайного виконання. Зобовязано командира 18 окремого мостового загону 1 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту подати звіт про виконання судового рішення до 22 січня 2016 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та прийнято в цій частині нову постанову, якою позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог. В решті постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року, а справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , майор запасу, проходив військову службу за контрактом у Державній спеціальній службі транспорту Міністерства інфраструктури України в період з 1999 року по 2015 рік.

З 28 вересня 2011 року проходив військову службу у 18 окремому мостовому загоні військової частини НОМЕР_1 на посаді заступника командира загону-начальником транспортно-технічної частини за контрактом, укладеним 17 вересня 2010 року строком на п`ять років.

Також судами попередніх інстанцій було встановлено, що розпорядженням начальника управління Служби безпеки України в Закарпатській області від 22 липня 2015 року №98-д заступнику командира - начальнику транспортно-технічної частини 18 окремого мостового загону 1 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту майору ОСОБА_1 скасовано доступ до державної таємниці.

20 серпня 2015 року позивачем було подано рапорт на ім`я командира військової частини про надання невикористаної відпустки за 2014 рік, який був задоволений та відповідно був виданий наказ командира військової частини (по стройовій частині) від 01 вересня 2015 року №208, за яким в період з 01 по 10 вересня 2015 року позивач знаходився у відпустці.

11 вересня 2015 року до позивача було доведено акт прийому-передачі посади, яку він обіймав, проходивши військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

12 вересня 2015 року наказом командира військової частини (по стройовій частині) №218 позивача було виключено із списків особового складу частини на підставі наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 31 серпня 2015 року №54 про звільнення з військової служби у запас Збройних Сил України за пунктом «е» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через службову невідповідність.

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та поновлюючи його на займаній посаді, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося незаконно та з грубим порушенням процедури, визначеної діючим законодавством України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що є доведеним Службою безпеки України факту вчинення позивачем порушень, що стали підставою для видання розпорядження №98-д від 22 липня 2015 року про скасування йому допуску до державної таємниці за формою третьою та, як наслідок, законність пункту 2 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту №54 від 31 серпня 2015 року про звільнення позивача з військової служби в запас Збройних Сил України з посади заступника командира загону - начальника транспортно-технічної частини 18 окремого мостового загону 1 об`єднаного гвардійського загону у зв`язку з виявленою службовою невідповідністю його займаній посаді, оскільки зайняття зазначеної посади потребує допуску до державної таємниці.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає такі висновки суду апеляційної інстанції передчасними і вказує на наступне.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну таємницю» скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюються органами служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 23 зазначеного Закону, яка регулює підстави відмови у наданні допуску до державної таємниці, у наданні допуску до державної таємниці може бути відмовлено також у разі невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

Абзацом 6 статті 28 Закону України «Про державну таємницю» передбачено, що поряд з іншими обов`язками громадянина щодо збереження державної таємниці, обов`язок повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статті 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України.

На позивача було покладено обов`язок у зв`язку із отриманням допуску до державної таємниці проходити інструктаж з питань охорони державної таємниці перед кожним виїздом за кордон та письмово повідомляти про такий виїзд, встановлений вимогами Закону України «Про державну таємницю».

Таким чином, обов`язок повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України складає передбачений пунктом 3 частини другої статті 23 Закону обов`язок щодо збереження державної таємниці.

Крім того, судами попередніх інстанцій було встановлено, що постановами Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2015 року та від 27 травня 2015 року, які набрали законної сили, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за пунктом 6 частини першої статті 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу з тих підстав, що в січні-березні 2015 року, маючи допуск до державної таємниці, він виїжджав за межі України без належного повідомлення режимно-секретного органу військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з цим, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що допуск ОСОБА_1 до державної таємниці скасовано правомірно, а підстави для визнання незаконним розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Закарпатській області від 22 липня 2015 року №98-д про скасування заступнику командира - начальнику транспортно-технічної частини 18 окремого мостового загону 1 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту майору ОСОБА_1 допуску до державної таємниці за формою третьою відсутні.

Водночас, відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом пункту 3 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з частиною першою статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Так, частиною третьою статті 23 Закону України «Про державну таємницю» передбачено, що громадянина, якому відмовлено у допуску до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Вказана норма кореспондується з пунктом 99 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту, затвердженого указом Президента України від 03 лютого 2009 року №60/2009, згідно якого військовослужбовець, якому відмовлено (якого позбавлено) у відповідній формі допуску до відомостей, що становлять державну таємницю, призначається на посаду, якою передбачено форму допуску, яку він має або яка не передбачає допуску до відомостей, що містять державну таємницю. В разі неможливості призначення на таку посаду військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби через службову невідповідність.

Проте, приймаючи рішення у вказаній справі в частині щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні на роботі, судом апеляційної інстанцій не було в повній мірі досліджено чи були на момент звільнення позивача із займаної посади в наявності в структурних підрозділах Державної спеціальної служби транспорту вакантні офіцерські посади, за якими не передбачено допуску до державної таємниці, та чи пропонувались керівництвом Адміністрації такі посади майору ОСОБА_1 з метою його подальшого працевлаштування.

Натомість апеляційний суд у своїй постанові при вирішенні зазначеного питання послався тільки на відповідь Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 12 жовтня 2015 року №38/10-12/1069 та довідку Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 17 грудня 2015 року №38-2/1-2/575, що містять суперечливі відомості щодо наявності в структурних підрозділах Державної спеціальної служби транспорту вакантних офіцерських посад, за якими не передбачено допуску до державної таємниці.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції, не з`ясувавши усіх обставин справи, що мають суттєве значення для її правильного вирішення, та не надавши цим обставинам належної правової оцінки, дійшов передчасних висновків, які стали підставою для відмови у задоволенні частини позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року необхідно скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до 18 окремого мостового загону 1 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту (військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства інфраструктури України, управління Служби безпеки України в Закарпатській області про скасування наказу та поновлення на військовій службі, стягнення матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - скасувати, а справу направити на новий розгляд до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя М.М. Заїка

судді: А.Ф. Загородній

Ю.К. Черпак