Справа № 565/1467/16-а
Суддя: Горегляд О.І.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №565/1467/16-а
Провадження №2-а/565/99/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року м.Вараш

о 15 годині 05 хвилин

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:

головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Ковбасюк А.О.,

- позивача - ОСОБА_1,

- представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володимирецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобовязання вчинити дії щодо відновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком, -

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Володимирецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, який є правонаступником управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області (далі по тексту - Володимирецького обєднаного УПФ України Рівненської області,), в якому просить суд зобовязати відповідача відновити виплату йому пенсії за віком, призначеної відповідно до ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 19 квітня 2016 року. Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 04 квітня 2012 року він перебуває на обліку у Володимирецькому обєднаному УПФ України Рівненської області та до 01 квітня 2015 року отримував пенсію за віком, призначену відповідно до ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із зниженням віку відповідно до ст.55 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно з доводами позивача після призначення вказаної пенсії та по даний час він продовжує працювати на посаді головного спеціаліста управління освіти виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області, яка віднесена до посади державного службовця. ОСОБА_1 зазначив, що з 01 квітня 2015 року йому було призупинено відповідачем виплату пенсії за віком і на його звернення в жовтні 2016 року було відмовлено відповідачем у відновленні виплати пенсії за віком, раніше призначеної відповідно до ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із зниженням віку відповідно до ст.55 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з тих мотивів, що він продовжує працювати на посаді, передбаченій ОСОБА_3 України «Про державну службу», що слідує з відповіді Володимирецького обєднаного УПФ України Рівненської області від 13 жовтня 2016 року. Покликаючись на ст.ст.22, 58 Конституції України, позивач вважає такі дії відповідача неправомірними та такими, що порушують його конституційні права, які гарантуються державою і не можуть бути скасовані. Згідно з твердженнями ОСОБА_1 звуження змісту та обсягу існуючого права на отримання пенсії за віком, яка призначена у 2012 році, тобто до набрання чинності ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року, є недопустимим при прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів щодо пенсійного забезпечення.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Володимирецького обєднаного УПФ України Рівненської області про зобовязання вчинити дії щодо відновлення виплати пенсії за віком за 19 квітня 2016 року залишено без розгляду на підставі ст.100 КАС України у звязку із пропущенням строку звернення до адміністративного суду в цій частині позовних вимог.

Володимирецьке обєднане УПФ України Рівненської області не визнало позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії щодо відновлення виплати пенсії за віком та 21 листопада 2016 року подало в суд письмові заперечення (лист №2281/11-02 від 18 листопада 2016 року). Згідно з доводами відповідача з 04 квітня 2012 року позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тимчасове припинення виплати зазначеної пенсії ОСОБА_1 Володимирецьке обєднане УПФ України Рівненської області обґрунтовує ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року і ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VІІІ від 24 грудня 2015 року. Згідно з доводами відповідача ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року і ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VІІІ від 24 грудня 2015 року внесено зміни до ч.7 ст.21 ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якими тимчасово на період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року посадовим особам місцевого самоврядування, крім інвалідів І та ІІ групи, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється в раніше встановленому розмірі з дня, наступного за днем звільнення. Заперечуючи проти позову ОСОБА_1, відповідач вказав, що положення ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року не визнані такими, що не відповідають Конституції України, що є компетенцією Конституційного Суду України, тому підлягають до застосування всіма юридичними і фізичними особами, враховуючи, що вони прийняті пізніше, ніж законодавство, за яким призначалалась пенсія позивачеві. Таким чином, Володимирецьке обєднане УПФ України Рівненської області стверджує, що не порушувало прав ОСОБА_1 та діяло відповідно до норм чинного законодавства, у звязку з чим вважає, що підстав для поновлення виплати позивачу пенсії за віком, раніше призначеної відповідно до ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», - немає. Враховуючи вищенаведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у звязку з відсутністю доказової бази і їх необґрунтованістю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримав свої позовні вимоги, заявлені до Володимирецького обєднаного УПФ України Рівненської області про зобовязання вчинити дії щодо відновлення виплати пенсії за віком, вказавши що такі дії відповідача порушують його гарантоване державою право на пенсійне забезпечення і соціальний захист та вчинені всупереч ст.22 Конституції України, яка забороняє скасування прав і не допускає звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів щодо пенсійного забезпечення. Позивач зазначив, що вказані дії відповідача є дискримінацією за місцем роботи і видом трудової діяльності, оскільки інші пенсіонери, які продовжують працювати в інших сферах і галузях економіки, наприклад у державних підприємствах, а не в органах місцевого самоврядування, з 01 квітня 2015 року до теперішнього часу отримують і пенсію за віком, і заробітну плату. При вирішенні спору ОСОБА_1 також просив суд врахувати, що пенсія за віком йому призначена, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не на підставі ОСОБА_3 України «Про державну службу» і ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії щодо відновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком з мотивів, викладених у листі Володимирецького обєднаного УПФ України Рівненської області №2281/11-02 від 18 листопада 2016 року. Згідно з поясненнями представника Володимирецького обєднаного УПФ України Рівненської області пенсія позивачу, як державному службовцю чи як службовцю в органах місцевого самоврядування, не призначалась. ОСОБА_2 підтвердила, що ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком з 04 квітня 2012 року на підставі ст.55 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку на 5 років, проте нарахування і виплата вказаної пенсії позивачу була припинена відповідачем, починаючи з 01 квітня 2015 року до теперішнього часу. При цьому представник Володимирецького обєднаного УПФ України Рівненської області пояснила, що відповідач діяв, керуючись прийнятими змінами до чинних законів, які обмежують право ОСОБА_1 на отримання пенсії, з огляду на те, що він продовжує працювати в органах місцевого самоврядування, що унеможливлює його пенсійне утримання одночасно із роботою на займаній посаді.

Заслухавши пояснення позивача і представника відповідача, дослідивши та надавши оцінку всім доказам справи в їх сукупності та взаємозвязку, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Володимирецького обєднаного УПФ України Рівненської області про зобовязання вчинити дії щодо відновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 січня 1994 року до 10 січня 2002 року працював у Кузнецовському міському відділі освіти інспектором шкіл, в подальшому з 11 січня 2002 року позивач до теперішнього часу позивач працює головним спеціалістом в управлінні освіти виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області. Зазначені обставини підтверджуються трудовою книжкою ОСОБА_1 та довідками управління освіти виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області №599-09 від 24 квітня 2014 року і №502 від 18 жовтня 2016 року.

Із пенсійної справи ОСОБА_1 №121649 слідує, що позивач перебуває на обліку у Володимирецькому обєднаному УПФ України Рівненської області. Протоколом №110 від 28 березня 2012 року відповідачем призначено ОСОБА_1 пенсію за віком, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і належить до категорії 4, з 05 квітня 2012 року на підставі його заяви від 22 березня 2012 року, зареєстрованої 22 березня 2012 року за №110.

У письмових запереченнях Володимирецьким обєднаним УПФ України Рівненської області та його представником у судовому засіданні визнано, що призначення ОСОБА_1 вказаної пенсії за віком здійснено відповідно до ст.55 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку, передбаченого ОСОБА_3 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вказана пенсія за віком позивачу нараховувалась і виплачувалась відповідачем до 01 квітня 2015 року. Починаючи з 01 квітня 2015 року до теперішнього часу нарахування і виплата пенсії за віком ОСОБА_1 припинені Володимирецьким обєднаним УПФ України Рівненської області.

Позивач звернувся до Володимирецького обєднаного УПФ України Рівненської області із заявою від 10 жовтня 2016 року про відновлення йому з 01 червня 2015 року виплати пенсії за віком, призначеної в квітні 2012 року, зазначивши про відсутність підстав для невиплати пенсії у звязку з неприйняттям до 01 червня 2015 року відповідного закону щодо призначення пенсій, вказаного в п.5 р.ІІІ «Прикінцевих положень» ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року, і скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до ОСОБА_3 України «Про державну службу» і ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Розглянувши дану заяву ОСОБА_1, Володимирецьке обєднане УПФ України Рівненської області листом №2098/К-108 від 13 жовтня 2016 року відмовило позивачу у відновленні виплати йому пенсії, мотивуючи це тим, що ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року, який набув чинності з 01 квітня 2015 року, і ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ, який набув чинності з 01 січня 2016 року, внесено зміни до ч.7 ст.21 ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якими встановлено тимчасову у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року невиплату посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування. Одним з мотивів відмови у відновленні виплати позивачу раніше призначеної пенсії за віком відповідач, покликаючись на п.5 «Прикінцевих положень» ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року, вказав у цьому листі на неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах та на скасування з 01 червня 2015 року норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, у звязку з чим пенсії з 01 червня 2015 року в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються і не перераховуються. За таких обставин, Володимирецьке обєднане УПФ України Рівненської області у досліджуваному листі зазначило, що оскільки ОСОБА_1 продовжує працювати в органах місцевого самоврядування підстав для відновлення йому виплати пенсії немає.

Проте такий висновок відповідача суперечить нормам національного і міжнародного права та порушує права позивача на пенсійне забезпечення.

Так, 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02 березня 2015 року.

Пунктом 3 розділу 1 ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року ст.58 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції, згідно з якою тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, пенсії, призначені відповідно до цього ОСОБА_3, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється чинність пункту 1 статті 10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього ОСОБА_3 поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачуються в повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

Пунктом 9 розділу І ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року внесено зміни до ст.21 ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування», згідно з якими тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Пунктом 12 Розділу І ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року внесено зміни в ст.47 ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно яких: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього ОСОБА_3, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього ОСОБА_3 поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Керуючись вказаним ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02 березня 2015 року відповідач припинив виплату пенсії за віком позивачу з 01 квітня 2015 року.

Проте, пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до ОСОБА_3 України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, то у звязку з цим з вказаної дати скасовані норми ОСОБА_3 України «Про державну службу» і ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування» щодо пенсійного забезпечення, і відповідно пенсія згідно даних ОСОБА_3 не призначається.

За таких обставин, особам, які підпадають під дію ОСОБА_3 України «Про державну службу» і ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування», з 01 червня 2015 року пенсія призначається відповідно до ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених ОСОБА_3 України «Про державну службу» і ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у звязку з чим відсутні підстави для невиплати позивачeві раніше призначеної пенсії за віком з покликанням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року і відмова відповідача відновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 червня 2015 року до 31 грудня 2015 року, викладена Володимирецьким обєднаним УПФ України Рівненської області у листі №2098/К-108 від 13 жовтня 2016 року, є необгрунтованою.

Будь-яких доводів у спростування вищевикладених обставин відповідачем та його представником не наведено і доказів не надано.

01 січня 2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року.

Пунктом 4 розділу І ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року абзаци перший та другий ч.1 ст.58 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції, згідно з якою тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, пенсії, призначені відповідно до цього ОСОБА_3: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. У ч.3 ст.58 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» цифри «2016» замінено цифрами «2017».

Пунктом 17 розділу І ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року у ч.7 ст.21 ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування» цифри і слова «1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року» замінено цифрами і словами «1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року».

Згідно з пунктом 22 розділу І ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року абзаци другий і третій ч.1 ст.47 ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» викладено в новій редакції, якою визначено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. В абзаці шостому цифри «2016» замінено цифрами «2017» та доповнити словами «крім випадків, передбачених законом».

Зазначені норми права, що передбачені в ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року і в ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року, суттєво звужують зміст і обсяг існуючого у позивача права на соціальний захист, в тому числі права на пенсійне забезпечення за віком, виниклого до прийняття і набрання чинності ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року та ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року.

Статтею 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії, передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

У ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 7 ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» закріплено, що загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим ОСОБА_3.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.8 ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим ОСОБА_3 та досягли встановленого цим ОСОБА_3 пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього ОСОБА_3, та інші особи, передбачені цим ОСОБА_3.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи честь і гідність інших людей.

Згідно з ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Так, ст.17 ОСОБА_3 України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судом встановлено, що позивача позбавлено пенсії у порушення вимог та положень статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Конвенція) в поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.

Статтею 14 Конвенції передбачено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до ст.1 ОСОБА_3 України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - рішення, дії або бездіяльність, спрямовані на обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (далі - певні ознаки), якщо вони унеможливлюють визнання і реалізацію на рівних підставах прав і свобод людини та громадянина; непряма дискримінація - рішення, дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика, які формально є однаковими, але під час здійснення чи застосування яких виникають чи можуть виникнути обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за їх певними ознаками, крім випадків, якщо такі дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика об'єктивно виправдані метою забезпечення рівних можливостей для окремих осіб чи груп осіб реалізовувати рівні права і свободи, надані їм Конституцією і законами України.

Дискримінація - це порушення прав людини, заборонене цілою низкою обов'язкових для виконання документів в області прав людини. Термін «дискримінація» має точне визначення і стале значення в міжнародному праві. Комітет ООН з прав людини - незалежний експертний орган, що спостерігає за виконанням Міжнародного Пакту про громадянські та політичні права, роз'яснив, що в пакті цей термін включає: «будь-яку відмінність, виключення, обмеження або перевагу, за ознакою раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних або інших поглядів, національного або соціального походження, майнового положення, народження або іншої обставини, і яка має на меті або як наслідок, знищення або применшення визнання, використання або здійснення всіма особами, на рівних можливостях, всіх прав і свобод».

Водночас, всупереч ст.14 Конвенції, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, позивачу з огляду на його рід занять припинено виплату пенсії в той час як без будь-якого обєктивного і розумного обґрунтування виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в однаковому із позивачем положенні, однак мають інший рід занять. Виплата такої пенсії не зупинена іншим особам, які працюють в інших сферах та секторах державного впливу та економіки.

Таким чином, має місце вочевидь наявне запровадження дискримінації відносно позивача при здійсненні ним права на мирне володіння майном та отримання призначеної пенсії.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Пічкур проти України» №10441/06 від 7 лютого 2014 року (пункти 48-49) зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без обєктивного та розумного обґрунтування (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява №36042/97, n.48, ECHR 2002-IV).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має обєктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «ОСОБА_4 проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), n.39, Reports 1997-1).

Також Європейський суд з прав людини в даному рішенні зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Надбавки, доплати та пенсії є майном в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законне сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння. Таке законне сподівання виникло у ОСОБА_1 з моменту призначення йому відповідачем пенсії за віком з 05 квітня 2012 року довічно та набуття позивачем права на її виплату з часу призначення пенсії.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), №17767/08, п.72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, №68385/10 та №71378/10, від 26 вересня 2014 pоку).

Таким чином, запроваджені ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року і ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року тимчасові обмеження виплати пенсії особам, що працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених ОСОБА_3 України «Про державну службу», та посадовим особам місцевого самоврядування у період служби в органах місцевого самоврядування суперечать ст.14, ст.1 Першого протоколу Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавленні права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат, ст.ст.22, 46, 58 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, в тому числі і в сфері соціального захисту та пенсійних виплат, основоположним принципам, закріпленим у ОСОБА_3 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, а також коли закон, який прийнятий після введення в дію Конституції, суперечить їй.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та ОСОБА_3 України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004).

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи письмові заперечення Володимирецького обєднаного УПФ України Рівненської області, суд вважає, що останнім не доведено правомірності припинення виплати пенсії позивачу в період часу з 01 червня 2015 року до теперішнього часу.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст.ст.22, 46, 58 Конституції України, ст.14, ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства. За таких обставин, виплата раніше призначеної відповідачем ОСОБА_1 пенсії за віком підлягає відновленню, починаючи з 20 квітня 2016 року (з урахуванням позовних вимог, строку звернення позивача до суду та положень ст.99 КАС України), у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ч.1 ст.2, ч.ч.1-3 ст.8, ч.ч.4, 6 ст.9, ч.ч.1, 2 ст.11, ч.ч.1, 2 ст.71, ч.1 ст.158, ст.159, ч.ч.1-3 ст.160, ст.ст.161-163, ч.ч.1, 2 ст.186, п.1 ч.1 ст.256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Володимирецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобовязання вчинити дії щодо відновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком задоволити повністю.

Зобовязати Володимирецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області відновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної з 05 квітня 2012 року відповідно до ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 20 квітня 2016 року.

Постанова суду в частині присудження ОСОБА_1 пенсійних виплат у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Володимирецькому обєднаному управлінню Пенсійного фонду України Рівненської області подати до Кузнецовського міського суду Рівненської області звіт про виконання даної постанови в місячний строк в частині негайного виконання з дня одержання її копії, а в іншій частині постанови з дня набрання законної сили.

На постанову суду до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області може бути подана апеляційна скарга з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий суддя О.І.Горегляд