Справа № 823/1598/16
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1598/16 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

07 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Кзьмишиної О.М.

секретаря Грабовської Т.О.,

за участю:

представника відповідача: Деревянко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області до Приватного підприємства «Інвестиційно - Будівельна Компанія «Будгарант», третя особа: Черкаська міська рада про стягнення податкового боргу, за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Інвестиційно - Будівельна Компанія «Будгарант» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року, -

У с т а н о в и в:

Державна податкова інспекція у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області звернулася у суд із позовом до Приватного підприємства «Інвестиційно - Будівельна Компанія «Будгарант», у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути на користь місцевого бюджету з рахунків у банках, що обслуговують ПП «ІБК «Будгарант», податковий борг з орендної плати за землю у сумі 1169761,70грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що відповідач має непогашені зобов'язання з орендної плати за землю, які є податковим боргом останнього та підлягають стягненню на користь місцевого бюджету.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

З урахуванням вимог пунктів 288.2 - 288.3 ст.288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об'єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік відповідно до п.287.3. ст.287 ПК України, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п.287.4. ст.287 ПК України).

Відповідно до пункту 54.1 ст. 54 ПК України сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою, у разі якщо платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Грошове зобов'язання, яке самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає (п.56.11 ст.56 ПК України).

Відповідно до п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктом 56.1 статті56 ПК України передбачає право платника оскаржити рішення, прийняті контролюючим органом в адміністративному або судовому порядку.

Сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання за змістом підп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визнається податковим боргом.

Відповідно до підп.129.1.1. п.129.1. ст.129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Як убачається із даних зворотнього боку з облікової картки, за період з 2009 року по 2016 рік, відповідач не сплатив самостійно визначені зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку: відповідно до декларації з орендної плати за землю від 02.03.2015 року (вх.№) у сумі 53255,22 грн.; відповідно до декларації з орендної плати за землю від 22.02.2016 року (вх.№) в сумі 198606,72 грн.; відповідно до уточнюючого розрахунку з орендної плати за землю від 02.07.2016 року (вх.№) у сумі 141750,90грн..

Відповідачем також не сплачено зобов'язання, донараховані позивачем згідно з податковими повідомленнями - рішеннями (ППР) за порушення граничних строків сплати узгоджених зобов'язань: від 15.02.2016 № на суму штрафу 17819,88грн.; від 22.01.2016 № на суму штрафу 3476,04грн.; від 17.03.2016 № на суму штрафу 8945,49грн.; від 06.04.2016 № на суму штрафу 8811,89грн.; від 09.06.2016 № на суму штрафу 4965,40грн.; від 11.05.2016 № на суму штрафу 8966,00грн.; від 14.07.2016 № на суму штрафу 4965,40грн.; від 13.09.2016 № на суму штрафу 9930,80грн.; від 01.07.2015 № на суму штрафу 20232,84грн.; від 09.07.2015 № на суму штрафу 1372,89грн.; від 23.11.2015 №3 на суму штрафу 4384,59грн.; від 18.08.2015 № на суму штрафу 1604,22грн.; від 07.12.2015 №3 на суму штрафу 1604,40грн.

Окрім того, непогашеними є зобов'язання, визначені: за затримку подання податкової звітності згідно з ППР від 29.07.2016 № на суму штрафу 170,00грн. та ППР від 17.03.2015 № на суму штрафу 1020,00грн.; ППР від 21.07.2014 № про донарахування грошового зобов'язання на загальну суму 519550,00грн. (419032,00грн. - основний платіж та 100518,00грн. штрафна (фінансова) санкція); ППР від 22.09.2014 № про донарахування грошового зобов'язання на загальну суму 175823,00грн. (140658,00грн. - основний платіж та 35165,00грн. штрафна (фінансова) санкція); ППР від 26.09.2014 № про збільшення розміру грошового зобов'язання на загальну суму 35165,00грн.

Зазначені податкові повідомлення - рішення обліковуються в зворотньому боці облікової картки відповідача в складі недоїмки.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем, що на час розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відсутні судові рішення за наслідками оскарження зазначених податкових повідомлень - рішень. Тому місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку, що визначені вказаними податковими повідомленнями - рішеннями грошові зобов'язання також є податковим боргом відповідача.

На виконання вимог пп 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 на суму заборгованості з орендної плати нарахована пеня, яка станом на час вирішення спору становила 296232,57грн.

Відповідач частково сплатив зобов'язання з орендної плати в сумі 353144,05грн..

Отже, податковий борг відповідача перед місцевим бюджетом з орендної плати за землю становить 1169761,70грн., що підтверджується матеріалами справи, у тому числі обліковою карткою платника податків.

При цьому, колегія суддів ураховує, що згідно з п.59.1. ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.59.5 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

09 червня 2009 року відповідачу виставлено податкову вимогу форми "Ю-1" №1/1645 про необхідність сплати податкового боргу за узгодженими зобов'язаннями в сумі 2131,74грн., яка отримана відповідачем 21.07.2009 року, що підтверджується підписом уповноваженої особи (директора) на корінці вимоги. Вказана вимога у встановленому законом порядку не оскаржена.

З даних зворотного боку облікової картки убачається, що відповідач з часу вручення податкової вимоги частково сплачував узгоджені зобов'язання з орендної плати. Разом з тим, недоїмка не погашалася у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, зводяться загалом до необґрунтованості податкових повідомлень - рішень позивача, якими визначені грошові зобов'язання з орендної плати за землю.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що розмір орендної плати земельної ділянки, яка перебуває в державній та комунальній власності встановлюється за згодою сторін, якої і було досягнуто між Черкаською міською радою та відповідачем під час укладення договору оренди землі та затвердження мирової угоди у справі за позовом Черкаської міської ради до приватного підприємств «Інвестиційно-будівельна компанія «Будгарант» про стягнення заборгованості за договором оренди землі, відповідно до яких сторони домовилися про меншу суму грошового зобов'язання, суперечать вимогам чинного законодавства. Оскільки з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Аналогічна правова позиція також наведена в постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2014 року у справі №21-274а14 та від 07 квітня 2015 року у справі №21-117а15.

Отже, ураховуючи, що рішення, якими відповідачу визначені грошові зобов'язання, є обгрунтованими, податковий борг на момент звернення позивача до суду є узгодженим, його розмір підтверджується матеріалами справи, в тому числі обліковою карткою платника податків, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову місцевого суду слід залишити без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інвестиційно - Будівельна Компанія «Будгарант» залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Кузьмишина

(Повний текст ухвали виготовлено 10 лютого 2017 року).

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Кузьмишина О.М.