Справа № 604/1153/16-а
Суддя: Сидорак Г. Б.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 604/1153/16-а
Провадження № 2-а/604/3/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гамана В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Підволочиську справу в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Тернополі, інспектора роти батальйону УПП у м. Тернополі ДПП лейтенанта поліції Кіт Анатолія Володимировича про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Тернополі (далі - Відповідач 1), інспектора роти батальйону УПП у м. Тернополі ДПП лейтенанта поліції Кіт Анатолія Володимировича (далі - Відповідач 2) про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №179891 від 06 грудня 2016 року.

Обгрунтовуючи свої вимоги Позивач покликався на те, що постановою інспектора роти батальйону УПП у м. Тернополі ДПП лейтенанта поліції Кота А.В. серії АР №179891 від 06.12.2016 р., його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 гривень, за зупинку автомобілем марки Фольксваген Пассат, д.н. НОМЕР_1, по вул. Живова м. Тернополя в безпосередній зоні виїзду з прилеглої території. Позивач зазначає, що накладене адміністративне стягнення не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки основним для вирішення справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення складу правопорушення. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність. Таким чином, як зазначає позивач, у його діях відсутній склад правопорушення, адже відсутня суб'єктивна сторона вищевказаного складу адміністративного правопорушення, оскільки в даному випадку мала місце вимушена зупинка на боковій частині дороги, щоб не заважати руху транспорту із застосуванням аварійної світлової сигналізації. Крім того позивач зазначає на порушення Відповідачем 2 норм ст. ст. 247, 254, 256 КУпАП, що свідчить про незаконне притягнення його до відповідальності. З огляду на вказане, Позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідач 1та 2, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, подали заперечення проти позову у якому просили справу слухати за їх відсутності, а також відмовити в задоволенні позову.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності та які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається із постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АР №179891 від 06 грудня 2016 року, 06 грудня 2016 року о 12 год. 00 хв. в м. Тернопіль по вул. Танцорова гр. ОСОБА_1 здійснив зупинку безпосередньо на виїзді з прилеглої території, а саме з двору будинку, що по вул. Танцорова, чим суттєво заважав проїзду ТЗ, а саме унеможливив такий проїзд, чим скоїв порушення передбачене п. 15.9 (и) Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП; на Позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Представником Відповідача в якості доказів на підтвердження доведення факту вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, та обґрунтованості винесення постанови до матеріалів справи надано аудіовізуальний засіб - диск, та фото фіксацію.

Відповідно до пп. и) п. 15.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно з п 15.4 ПДР у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Відповідно до пп. а) п. 9.9 ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.

В судовому засіданні Позивач пояснив, що 06 грудня 2016 року близько 10-11 години автомобіль Фольксваген Пассат, д.н. НОМЕР_1, під його керуванням здійснив вимушену зупинку через несправність системи запалювання, а тому він ввімкнув аварійну сигналізацію та пішов шукати людей щоб допомогли йому забрати автомобіль з місця виїзду з двору будинку. Однак, повернувшись разом з хлопцями, транспортний засіб зрушити з місця не зміг, оскільки йому завадили власники будинку - жінка та чоловік, які викликали поліцію та перешкоджали йому вжити заходів, щоб прибрати транспортний засіб протягом 30 хвилин аж поки приїхав патруль поліції. Більш того, поліцейські також не вжили ніяких заходів для того щоб допомогти прибрати транспортний засіб, а складали постанову і все це тривало півтори години.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що дійсно 06 грудня 2016 року на вул. Танцорова в м. Тернополі Позивач просив його допомогти відіпхати машину, однак коли вони прийшли до автомобіля, це виявилося неможливим, оскільки зрушити з місця транспортний засіб не давали жінка та чоловік, стояли на заваді рухові вперед чи назад.

З наданого Відповідаем 1 аудіовізуального засобу з фіксацією вбачається, що Позивачем порушено пп. и) п. 15.9 ПДР, оскільки автомобіль зупинений безпосередньо в місці виїзду.

Однак, Відповідачем 2 при винесенні постанови не враховано п 15.4 ПДР, та того, що Позивач здійснив припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність (п.п.10 п.1 ПДР), тобто вимушено зупинився, а також дотримався пп. а) п. 9.9 ПДР та увімкнув аварійну світлову сигналізацію, що підтверджується відеофіксацією, дослідженою в судовому засіданні, а також узгоджується з письмовими від 06.12.2016р. та усними поясненнями Позивача.

Суд звертає увагу, що інспектор порушив порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення: винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності було передчасним, так як пояснення від Позивача відібрано вже після винесення постанови, що також зафіксовано на відеодиску, який міститься в матеріалах справи.

На підставі системного аналізу законодавчих положень та обставин справи, суд приходить до переконання, що зупинка транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_1 на вул. Танцорова у м. Тернопіль 06.12.2016р. о 12:00 год., зумовлена технічною несправністю автомобіля, а тому є вимушеною зупинкою, в розумінні п.1.10 ПДР, та здійснена з дотриманням вимог п.15.14 та п. 9.9 ПДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Пояснення Позивача щодо вимушеного характеру зупинки та створення перешкод у вжитті заходів, щоб прибрати транспортний засіб Відповідачами належними та допустимими доказами не спростовано.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки за яких протокол в разі вчинення адміністративних правопорушень не складається. Так ч. 2 та ч. 3 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Окрім того, суд вважає за необхідне вказати, що пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз'яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення АР №179891 від 06.12.2016р. суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема права користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо. При цьому Відповідачем 2 не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не надано суду доказів, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростовували б позицію Позивача.

Вказане є підставою скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР №179891 від 06.12.2016р., прийнятої інспектором роти батальйону УПП у м. Тернополі ДПП лейтенантом поліції Кіт А.В. відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Водночас, щодо вимоги Позивача про закриття провадження у справі за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'є ктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) субєктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ч. 3 ст.122 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст. 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що є наслідком закриття провадження у цій частині вимог у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 11, 70, 71, 157- 163, 186 КАС України, ст. ст. 122, 221, 222, 251, 258, 280, 288, 289 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Інспектора роти батальйону УПП у м.Тернополі ДПП лейтенанта поліції Кіт Анатолія Володимировича щодо складання постанови серії АР №179891 від 06 грудня 2016 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 510 гривень за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП, - незаконними.

Визнати постанову серії АР №179891 від 06 грудня 2016 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі протиправною та скасувати її.

Провадження у справі в частині вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, - закрити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Підволочиський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.Б. Сидорак