Справа № 761/7916/16-а
Суддя: Кізюн Л. І.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-158/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарях: Горбач О.М., Шевченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про перерахунок пенсії,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, в якому просив визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва у зв'язку з відмовою в проведенні перерахунку пенсії позивачу, та зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії (починаючи з моменту її призначення) у відповідності до Закону України «Про державну службу» (в редакції від 16 грудня 1993 року) пенсії у розмірі 90% заробітної плати з урахуванням сум, зазначених у довідці № 9-1-12/531 та № 9-1-532 від 22 вересня 2011 року, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших соціальних виплат, індексації заробітної плати, грошової винагороди за сумлінну працю в органах державної влади та виплатити позивачу недовиплачену частину пенсії після її перерахування.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог про проведення перерахунку пенсії з 22.09.2011 року по 22.09.2015 року, - залишено без розгляду, та відкрито провадження в частині позовних вимог щодо проведення перерахунку пенсії з 23.09.2015 року (а.с.а.с. 41-42).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, передано на розгляд до Солом'янського районного суду м. Києва за підсудністю (а.с.а.с. 51-52).

Оскільки підготовка даної справи до судового розгляду була проведена, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року, - вказану справу прийнято до свого провадження та було відкрито скорочене провадження відповідно до ст. 183-2 КАС України без виклику осіб, які беруть участь у справі, без проведення судового засідання (а.с. 58).

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України у разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами КАС України, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Тому, враховуючи зазначені вимоги, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року, відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, та справу призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с. 62).

Ухвалою суду від 14 грудня 2016 року було замінено відповідача у справі Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва на Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві (а.с. 70).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 07.04.2010 року після досягнення ним 60-річного віку, згідно Закону України «Про державну службу» за № 3723-ХІІ (в редакції від 16 грудня 1993 року) управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі в міста Київ йому було призначено пенсію за віком, як державному службовцю. Обчислення пенсії було здійснено в розмірі 90% від заробітної плати.

22 вересня 2011 року він, державний службовець четвертого рангу, третьої категорії, звільнився з посади за власним бажанням з останнього місця роботи у зв'язку з виходом на пенсію за віком.

Після звільнення він письмово звернувся до управління Пенсійного фонду України Шевченківського району в місті Київ із заявою про проведення йому перерахунку пенсії, до якої додав довідки № 9-1-12/531 та № 9-1-12/532 від 22 вересня 2011 року, які було підготовлено відповідно до форми, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 14.02.2011 року за №5-1 в Управлінні справами Верховної ради України: про складові заробітної плати, про оклад, надбавку за ранг і надбавку за вислугу років. За цими довідками пенсію йому вирахувано із заробітної плати за 24 календарні місяці (2 роки) перебування на державній службі. На підставі цих документів, як вказує позивач, 26 вересня 2001 року, йому було перераховано призначену пенсію.

На день його звільнення за останнім місцем роботи 22 вересня 2011 року його страховий (загальний трудовий) стаж склав - 43 р. 10 м. 13 дн., а без врахування терміну навчання у вищому навчальному закладі - 39 р. 07 м. Розмір пенсії було обчислено із стажу державної служби - 38 р. 09 м. 10 дн.

На момент призначення пенсії та при її перерахунку йому, як державному службовцю, пенсію призначено в розмірі 90% від суми заробітної плати, із якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Але при нарахуванні пенсії до складу заробітної плати не включено інші виплати, в тому числі суми матеріальної допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань, які він отримував щорічно у розмірі середньомісячного заробітку, також не враховано суми індексації заробітної плати, грошової винагороди за сумлінну працю в органах державної влади, з яких було сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

У зв'язку з чим, він 24 листопада 2015 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва з проханням провести перерахунок пенсії на підставі приписів прийнятої Постанови правління Пенсійного фонду України № 15-1 від 04.09.2013 року «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду м. Києва по справах № 2а 8893/12/2670, № 2а 4753/09/2670. До звернення додав довідки з Управління справами Апарату Верховної Ради України про складові заробітної плати за 24 календарних місяці (2 роки), де в колонці «Інші виплати» враховано суми отриманої матеріальної допомоги на оздоровлення, для вирішення соціально побутових питань, інші виплати.

Проте, 07.12.2015 року він отримав письмову відповідь Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва, у якій було відмовлено в проведенні перерахунку призначеної пенсії.

Позивач вважає такі дії відповідача безпідставними, протиправними та такими, що порушують його конституційні права на пенсійне забезпечення, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві у зв'язку з відмовою в проведенні перерахунку моєї пенсії, та зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві провести перерахунок пенсії (починаючі з моменту її призначення) у відповідності до Закону України «Про державну службу» (в редакції від 16 грудня 1993 року) у розмірі 90% заробітної плати з урахуванням сум, зазначених у довідці № 9-1-12/531 та № 9-1-532 від 22 вересня 2011 року, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших соціальних виплат, індексації заробітної плати, грошової винагороди за сумлінну працю в органах державної влади та виплатити йому недовиплачену частину пенсії після її перерахування.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Представник відповідача Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві у судове засідання не з'явився, хоча відповідача належним чином було повідомлено про день, час і місце розгляду справи, а тому суд вважав за можливе розглядати справу за їх відсутності. Через канцелярію суду, від відповідача надійшли письмові заперечення на позов, відповідно до яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.а.с. 74-75).

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком як державний службовець, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу».

Частиною 2 статті 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок пенсійного забезпечення позивача визначено статтею 37 Закону України від 16.12.1993 року «Про державну службу» станом на момент призначення пенсії.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу», в редакції на час призначення пенсії позивачу, передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Пенсія державним службовцям у частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. Пенсія державному службовцю виплачується у повному розмірі незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідок № 9-1-12/531 та № 9-1-12/532 від 22 вересня 2011 року, які було підготовлено відповідно до форми, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 14.02.2011 року за №5-1 в Управлінні справами Верховної ради України: про складові заробітної плати, про оклад, надбавку за ранг і надбавку за вислугу років (а.с.а.с. 11,12), позивачу окрім посадового окладу, надбавок та премій, у зв'язку з роботою на державній службі, було здійснено інші виплати, а саме: матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, індексацію заробітної плати, інші виплати. На всі ці виплати було нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пояснень позивача, 24 листопада 2015 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва із заявою з проханням провести перерахунок пенсії на підставі приписів прийнятої Постанови правління Пенсійного фонду України № 15-1 від 04.09.2013 року «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду м. Києва по справах № 2а 8893/12/2670, № 2а 4753/09/2670. До звернення додав довідки з Управління справами Апарату Верховної Ради України про складові заробітної плати за 24 календарних місяці (2 роки), де в колонці «Інші виплати» враховано суми отриманої матеріальної допомоги на оздоровлення, для вирішення соціально побутових питань, інші виплати.

Разом з тим, листом від 07.12.2015 року № 21923/06, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва відмовило позивачу у перерахунку пенсії (а.с. 13). В обґрунтуванні відмови було зроблено посилання на приписи статті 33 Закону України «Про державну службу», за якими заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплат за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інші надбавки. Крім того, було зроблено посилання на те, що обчислення пенсії здійснюється відповідно до статті 37 цього Закону з урахуванням названих складових заробітної плати державного службовця. Наголошено, що у випадку позивача такі виплати, як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, допомога на оздоровлення, компенсація за відпустку не включаються до заробітної плати державного службовця, тому вони до розрахунку пенсії не увійшли, оскільки це не передбачено статтею 33 Закону. У відповіді зроблено також посилання на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (№ 71-VIII від 28.12.2014 рок) у зв'язку із набранням чинності змін до Податкового кодексу України з 01.01.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2, ч. 6 і ч. 7 ст. 33 Закону України «Про державну службу», в редакції на час призначення пенсії позивачу).

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату ( дохід ) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: 1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; 2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Таким чином, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону № 1058-IV та стаття 66 Закону № 1788 (Постанова Верховного Суду України від 20.02.2012 по справі № 21-430а11).

Аналогічну правову позицію зі спірного питання висловив Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 14 та 28 травня 2013 року (справи №№ 21-125а13, 21-97а13 відповідно).

Статтею 22 Конституції України визначені права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, крім того передбачено, що конкретні права та свободи визначаються Законами України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно було відмовлено у здійсненні позивачеві перерахунку пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, оскільки відповідач діяв в межах своїх повноважень, вимога про визнання дій відповідача протиправними не передбачена ст. 105 КАС України, тому у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача необхідно відмовити.

Згідно частин 1 та 2 статті 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до Шевченківського районного суду м. Києва сплатив судовий збір на розрахунковий рахунок суду у розмірі 551 грн. 21 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №25 від 25.02.2016 року (а.с. 9). Вказана сума була сплачена позивачем при зверненні з адміністративним позовом з немайновою вимогою.

Оскільки вимога позивача про визнання дій відповідача протиправними не задоволена, а за іншу вимогу позивачем не сплачувався судовий збір, таким чином судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 7, 71, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 186 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про перерахунок пенсії - задовольнити частково.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити з 23 вересня 2015 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90% від розміру заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, з урахуванням сум, зазначених у довідці Управління справами Верховної Ради України №9-1-12/532 від 22 вересня 2011 року, за вирахуванням проведених виплат.

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Л.І. Кізюн