Справа № 761/31180/16-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України

07 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря Шутовської І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - Корсуна Сергія Івановича на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач звернувся в Шевченківський районний суд міста Києва з позовом до Служби зовнішньої розвідки України, в якому просив:

визнати протиправними дії Служби зовнішньої розвідки України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду війни ІІ групи;

зобов`язати Службу зовнішньої розвідки України виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду війни ІІ групи, шляхом доплати 110-кратного прожиткового мінімуму до уже виплаченої суми;

стягнути з Служби зовнішньої розвідки України на користь ОСОБА_1 завдану йому моральну (немайнову) шкоду у розмірі 100 000 грн;

зобов`язати Службу зовнішньої розвідки України подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду вмотивовано тим, що у довідці до акта огляду МСЕК серії АВ № 0215290 не зазначено про те, що захворювання позивача настало внаслідок виконання ним обов`язків військової служби.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що поняття «захист Батьківщини» та «виконання обов`язків військової служби» є тотожними та взаємозамінними.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_1 (а.с. 18).

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оброни України від 22.10.2014 № 957 виданої майору ОСОБА_1 , останній у період з 23.05.2014 по 18.06.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерорестичної операції с. Довгеньке, Харківської області (а.с. 13), що також підтверджується Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 23.05.2014 № 5 (а.с. 14).

Відповідно до Свідоцтва про хворобу № 1289-п від 01.09.2015, виданого госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю ГВМКЦ «ГВКГ» МО України, позивачу було встановлено діагноз: розсіяний склероз, церебро-спинальна форма, первинно-прогресуючий перебіг з розвитком правобічного помірного геміпарезу, порушення функції тазових органів за центральним типом, емоційно-вольових та когнітивних розладів. Також, у Свідоцтві встановлено, що захворювання позивача, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ № 0215290 позивачу з 28.10.2015 встановлено другу групу інвалідності та зазначено причиною інвалідності захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 17).

Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності.

Листом від 21.12.2015 № 17/1/2966 Служба зовнішньої розвідки України повідомила позивача про невідповідність наданих ним документів п. 11 Порядку та зазначено про необхідність надання додаткових документів (а.с. 19-20).

Листом від 01.02.2016 № 17/1/414 відповідач повідомив про необхідний додатковий 15 денний термін розгляду його заяви, а в листі від 07.04.2016 № 17/1/1045 зазначив, що грошова допомога буде ОСОБА_1 виплачена у безготівковому порядку (а.с. 21, 22).

В подальшому, позивач звернувся до Генеральної Прокуратури України з заявою в якій зазначив про те, що всупереч вимог законодавства одноразова грошова допомога була йому нарахована та виплачена у 90-кратному розмірі прожиткового мінімуму, а не у 200-кратному розмірі. Даний лист було перенаправлено на адресу відповідача.

Листом від 06.07.2016 № 17/1154ПБ Служба зовнішньої розвідки України повідомила позивача про відсутність правових підстав для перегляду розміру призначеної та виплаченої йому одноразової грошової допомоги. В обґрунтування відмови зазначила, що захворювання, яке стало причиною інвалідності позивача виникло під час проходження ним військової служби в цілому і безпосередньо не пов`язане із виконанням ним обов`язків військової служби у період з 23.05.2014 по 18.06.2014, під час перебування в зоні проведення анти терористичної операції(а.с. 30-33).

На думу колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність дій відповідача, що полягали у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч. 3 зазначеної статті військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з п. 9 ст. 16-9 порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Пунктом 1 вказаного порядку встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України Про військовий обов`язок і військову службу.

Пунктом 3 зазначеного Порядку встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п.п. 1, 2 п. 6 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі:

90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Як вбачається з положень Порядку, умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму є, крім іншого, встановлення інвалідності II групи внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Будченко проти України» зазначив, що питання тлумачення та застосовування національного законодавства є, перш за все. компетенцією національних органів влади, зокрема, судових.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, захворювання позивача пов`язані із захистом Батьківщини.

Так, системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що поняття «військовий обов`язок» включає у себе поняття «захист Батьківщини».

Отже, одноразова грошова допомога позивачу у спірних правовідносинах повинна бути призначена та виплачена на підставі пп. 1 п. 6 Порядку.
Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що позивач має право на отримання одноразового грошової допомоги у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Крім того, за приписами частин 1, 2 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Аналізуючи наведені положення КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - Відповідачем у справі, суд може під час прийняття постанови у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Щодо позовних вимог про стягнення з Служби зовнішньої розвідки України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, поняття моральної шкоди визначено у частині 2 статті 23 Цивільного кодексу України.

За приписами частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленумом Верховного Суду України від 32 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд у таких спорах повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу що позивається із таким позовом.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., оскільки позивачем не надано до суду доказів наявності шкоди, заподіяної неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 11, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254, 267 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Корсуна Сергія Івановича - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Служби зовнішньої розвідки України щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Зобов`язати Службу зовнішньої розвідки України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати відповідача - Службу зовнішньої розвідки України подати в місячний строк звіт про виконання судового рішення.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 13 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Кучма А.Ю.