Справа № 807/1171/16
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 р. № 876/10258/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області про скасування наказу, поновлення на посаді, зобов"язання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу та здійснити перерахунок та виплату заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2016 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача - Прокуратури Закарпатської області, якою просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 524к прокуратури Закарпатської області від 11.08.2016 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління у кримінальному провадженні та з органів прокуратури Закарпатської області 12 серпня 2016 року з підстав неможливості подальшого перебування на вказаній посаді у зв'язку з фактичним виходом на роботу основного працівника (п.8 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру", п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України);

- зобов'язати прокуратуру Закарпатської області поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області, де до дня звільнення позивач працював в органах прокуратури Закарпатської області на постійній основі або на рівнозначній посаді в органах прокуратури Закарпатської області з 12.08.2016;

- зобов'язати прокуратуру Закарпатської області виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 12 серпня 2016 року по день прийняття судом рішення, у розмірі відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру";

- зобов'язати прокуратуру Закарпатської області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 15 липня 2015 року по 12 серпня 2016 року відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням вже здійснених виплат за цей період.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії відповідача щодо звільнення є незаконними та не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ, яким визначено порядок звільнення з посади прокурора. Також зазначає, що при звільненні позивача прокуратурою Закарпатської області не було виконано свого обов'язку та не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, не запропоновано іншу вакантну посаду. Крім того, відповідачем не виплачено позивачу заробітну плату в повному обсязі за період з 15.07.2015 по 12.08.2016 - дату фактичного звільнення.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що позивача звільнено з підстав, визначених п. 8 ч. 1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» та п.2 ч. 1 ст. 36 КзПП України, а саме через неможливість подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді у зв'язку з фактичним виходом з відпустки по догляду за дитиною основного працівника, тобто у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Умови строкового договору, припинення якого пов'язувалось із днем фактичного виходу на роботу основного працівника, позивачу були відомі, оскільки з наказом про призначення на тимчасово вакантну посаду позивач ознайомився 16.10.2015. Звільнення з роботи за зазначених умов за процедурою є відмінним від звільнення з підстав змін в організації виробництва і праці. За таких обставин власник або уповноважений ним орган не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати про майбутнє звільнення та не зобов'язаний пропонувати при звільненні інші посади.

Оскільки Прокуратурою Закарпатської області доведено правомірність звільнення з посади позивача, відсутні підстави для скасування наказу про звільнення позивача та його поновлення на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області. Також доведено відсутність підстав для виплати позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу та для перерахунку та виплати заробітної плати за період з 15.07.2015 року по 12.08.2016 року, відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням вже здійснених виплат за цей період.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно - технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України). Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно вимог статті 5-1 КЗпП України однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Так, судом першої інстанції достовірно ОСОБА_1 прийнятий на роботу в органи прокуратури Закарпатської області на посаду прокурора прокуратури міста Ужгорода.

З 19 жовтня 2015 року позивача, який працював на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області, на підставі поданої ним 15.10.2015 заяви (а.с. 37) наказом прокурора області № 947 від 16.10.2015 було призначено на тимчасово вільну посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2, на умовах строкового трудового договору до дня фактичного виходу на роботу основного працівника, звільнивши його з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області (а.с. 38). Із вказаним наказом позивач ознайомлений 16.10.2015 року, що підтверджується його підписом.

Згідно наказу Генерального прокурора України від 29.12.2015 № 125 ш відділ нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, державної митної служби та Державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області був перейменований на відділ нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області.

Відповідно, прокурором області видано наказ від 14.01.2016 № 23к, згідно якого ОСОБА_1 вважається таким, що обіймає тимчасово вакантну посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області на час відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2, до дня фактичного виходу на роботу основного працівника (а.с. 39). Із вказаним наказом позивач ознайомлений 14.01.2016.

11 серпня 2016 року основним працівником - ОСОБА_2 на ім'я прокурора області подано заяву з проханням допустити його до виконання своїх службових обов'язків з 15.08.2016 до закінчення відпустки для догляду за дитиною (а.с. 41).

На підставі вказаної заяви прокурором області видано наказ № 522к від 11.08.2016, згідно з яким перервано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку прокурору відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_2 та він вважається таким, що приступив до виконання свої службових обов'язків 15.08.2016 (а.с.42).

Водночас наказом прокурора області від 11 серпня 2016 року № 524 к звільнено ОСОБА_1 з тимчасово вакантної посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області, на яку його призначено на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2, та з органів прокуратури Закарпатської області 12 серпня 2016 року з підстав неможливості подальшого перебування на вказаній посаді у зв'язку з фактичним виходом на роботу основного працівника (п. 8 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Трудовий договір у розумінні ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

За змістом частини 2 ст.23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 №9 при укладанні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, поверненням на роботу працівниці з відпустки по вагітності, пологах і догляду за дитиною).

Отже, на період перебування основного працівника у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку тощо за ним зберігається та посада, з якої він йшов у зазначену відпустку, однак на період відсутності цього працівника роботодавець може прийняти на роботу іншого працівника по строковому трудовому договору до виходу з відпустки основного працівника.

При цьому, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до наказу прокурора Закарпатської області № 947 від 16.10.2015, виданого на підставі заяви ОСОБА_1, останнього за його згодою призначено на тимчасово вільну посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 на умовах строкового трудового договору до дня фактичного виходу на роботу основного працівника, звільнивши його з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області. Отже умови строкового договору, зокрема його припинення, позивачу було відомо 16.10.2015 - під час ознайомлення з наказом № 947 від 16.10.2015.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач при звільненні позивача з роботи діяв у відповідності до вказаних вище норм Кодексу законів про працю України, оскільки у зв'язку з виходом на роботу основного працівника дія строкового трудового договору, укладеного з позивачем на час перебування особи у відпустці по догляду за дитиною до дня фактичного виходу її на роботу, закінчилась.

В свою чергу, ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» визначено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 51 цього Закону прокурор звільняється з посади у разі неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді.

Щодо покликань позивача на недотримання відповідачем при його звільненні вимог КЗпП України, зокрема, в частині щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 42 КЗпП вирішення питань про переважне право залишення на роботі здійснюється при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

У разі звільнення з підстав, передбачених п.8 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП законодавством не встановлено обов'язку відповідача здійснити працевлаштування позивача на інші вакантні посади.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про прокуратуру" прокурор, який обіймає тимчасово вакантну посаду, у разі повернення на роботу прокурора, який обіймає відповідну посаду на постійній основі, звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, якщо:1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Згідно з пп. 4 пункту 5 1 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом 3 пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення", а саме: статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону (регулюють порядок призначення на посаду прокурора та звільнення з посади, здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурора за умови функціонування Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, діяльність органів прокурорського самоврядування та набирають чинності з 15 квітня 2017 року), прокурори призначаються на посади і звільняються на посади і звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

Таким чином, ст. 59 Закону України "Про прокуратуру", передбачає порядок, а не підставу звільнення прокурора у зв'язку з неможливістю подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, яка на час винесення наказу про звільнення позивача не утворена, відповідно, норми щодо статусу якої не набрали чинності, а порядок діяльності не врегульовано.

Таким чином, оскаржуваний наказ прокурора Закарпатської області №524к від 11.08.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з тимчасово вакантної посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні на підставі п. 8 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» , п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП прийнятий в порядку, у межах та спосіб, встановлених законом, є правомірним та обґрунтованим, що має наслідком відмову в задоволенні позову в частині скасування оскаржуваного наказу та, відповідно, в частині позовних вимог щодо його поновлення на посаді та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Щодо позовної вимоги про перерахунок та виплату позивачу заробітної плати за період з 15 липня 2015 року по 12 серпня 2016 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VI (далі - Закон 1697- VI) з врахуванням вже здійснених виплат за цей період суд зазначає наступне.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" (в редакції від 21.04.2015 року).

Відповідно до ч.2 ст. 81 Закон України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Згідно ч.3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 9 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статей 8, 13 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Обсяг витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю він є спеціальним законом, оскільки регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", як спеціальний Закон, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надає повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015 року, визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

З 01.12.2015 року відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року "Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури" зі змінами від 30.09.2015.

Згідно статті 89 Закону України "Про прокуратуру" фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (стаття 90 Закону України "Про прокуратуру").

Виплата заробітної плати ОСОБА_1 проводилася у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі прокуратури Закарпатської області.

Слід зазначити, що Кабінетом Міністрів України зміни до постанови №505 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників органів прокуратури, не внесено, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень статті 81 Закону №1697-VII не передбачено, а отже відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене суд не вбачає в діях відповідача порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за за період з 15.07.2015 по 12.08.2016. Відповідно відсутні правові підстави для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням вже здійснених виплат за спірний період.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись частиною 3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року у справі 807/1171/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 14.02.2017.