Справа № 308/1417/17
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/1417/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в особи голови Ужгородської міської ради ОСОБА_2, про визнання неправомірним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду в порядку адміністративного судочинства з адміністративним позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в особи голови Ужгородської міської ради ОСОБА_3, про визнання неправомірним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходжу до наступного висновку.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що до моменту звільнення позивач ОСОБА_1 займав посаду начальника управління у справах культури, спорту, сімї та молоді Ужгородської міської ради.

Позивач просить визнати неправомірним і скасувати розпорядження №148-р від 13.09.2016 року про звільнення його з посади начальника управління у справах культури, спорту, сімї та молоді Ужгородської міської ради згідно п.1 ст.36 КЗпП України та поновити ОСОБА_1 на роботі в Ужгородській міській раді на посаді начальника управління у справах культури, спорту, сімї та молоді Ужгородської міської ради. Стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

До суду позивач звернувся 13 лютого 2016 року та просить поновити йому строк звернення до суду, посилаючись на те, що 11.10.2016 року між ним та адвокатом ОСОБА_4 був укладений договір про надання юридичної допомоги та представництво інтересів у суді. В подальшому адвокатом, в інтересах ОСОБА_5 було подано позовну заяву до Ужгородського міськрайонного суду про визнання незаконним і скасування розпорядження, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди в порядку цивільного судочинства. Позовна заява була подана в строки, передбачені ст.233 КЗпП України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19.10.2016 року було відмовлено у відкритті провадження у справі та розяснено право звернутися з вказаною позовною заявою до суду в порядку адміністративного судочинства. Адвокат ОСОБА_4 звернувся з позовною заявою до Закарпатського окружного адміністративного суду. 04.11.2016 року Закарпатський окружний адміністративний суд своєю ухвалою повернув позовну заяву, розяснивши порядок звернення до суду в разі, якщо відповідачем є орган місцевого самоврядування. Після цього, адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_5, в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21.11.2016 року було відмовлено у відкритті провадження у справі та розяснено право звернутися з вказаною позовною заявою до суду в порядку адміністративного судочинства. Позивач зазначає, що у період з 25 листопада 2016 року по 04 лютого 2017 року він перебував закордоном в Чеській республіці, сподіваючись, що його справою займається компетентний фахівець. Тільки 10 лютого 2017 року він дізнався про наявність ухвал про відмову у відкритті провадження та про повернення позовної заяви і одразу звернувся до Ужгородського міськрайонного суду, поза як його справа підсудна місцевому загальному суду, як адміністративному суду, що призвело до порушення його безумовного права на захист інтересів в судовому порядку. ОСОБА_1 зазначає, що фактично внаслідок помилкових дій його представника щодо підсудності справи було порушено строк на звернення до суду.

Відповідно до ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.99 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У відповідності до частини 2 статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Виходячи з принципу юридичної визначеності та на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року по справі «Мельник проти України» (заява №23436/03), слід зазначити, що статтею 99 КАС України визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо подано заяву про поновлення цього строку, то чи є підстави для її задоволення).

Як вбачається з адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, позивачем пропущено строк для звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки згідно розпорядження №148-р від 13.09.2016 року він був звільнений з посади начальника управління у справах культури, спорту, сімї та молоді Ужгородської міської ради 14 вересня 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Оцінюючи поважність цієї причини, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Вищий адміністративний суд України звертав увагу на те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій (ухвала ВАС України від 22.02.2011р.).

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо поважності причин пропуску місячного строку, пов'язаних з зверненням до суду, оскільки позивач працюючи в органах місцевого самоврядування, та його представник, який займається юридичною діяльністю, повинні бути обізнані щодо порядку звернення до адміністративного суду у справах стосовно прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби. Обрання не правильного способу захисту не є підставою для поновлення строку звернення до суду.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Доводи позивач, що в період з 25 листопада 2016 року по 04 лютого 2017 року він перебував за межами території України, судом не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки розпорядження №148-р про звільнення його з посади начальника управління у справах культури, спорту, сімї та молоді Ужгородської міської ради прийнято 13.09.2016 року.

Доводи ОСОБА_5 про відсутність його вини у пропуску строку звернення до суду у звязку із неналежним виконанням своїх обовязків його адвокатом, суд оцінює критично та зауважує, що доручення ведення своєї справи адвокату не позбавляє позивача прав та обовязку контролювати хід своєї справи, оскільки, процесуальний представник не заступає сторону в адміністративному процесі, а діє поряд з нею. Така обставина й не пов'язана з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасно звернутись до суду.

Поряд з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, позивач не вказує і в матеріалах позову відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду протягом місяця з моменту звільнення (ознайомлення з розпорядженням про звільнення та отримання трудової книжки), які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом та відповідно судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність об'єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк, а отже судом не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обовязків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини вказує на те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки позов поданий до суду лише 13.02.2017 року, тобто позивач звернувся до суду з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, у зв'язку із чим суд вважає за необхідне в силу ч.1 ст.100 КАС України залишити адміністративний позов ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 102, 103, ст. 165 КАС України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовити

Адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в особи голови Ужгородської міської ради ОСОБА_2, про визнання неправомірним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.155 КАС України особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6