Справа № 569/1973/16-а
Суддя: Ковальов І.М.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/1973/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Грицаюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії звернувся ОСОБА_1

В своєму позові позивач просить суд визнати протиправними дії головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо невиплати йому з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; зобов'язати головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області виплатити йому за період з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року пенсію за вислугу років, призначену відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

В судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду письмову заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги повністю підтримує та просить суд їх задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01 квітня 2015 року позивачу припинено нарахування та виплату пенсії.

11 січня 2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області з проханням повідомити про причини невиплати йому з 1 червня 2015 року пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та з вимогою виплатити пенсію за період з 01 червня по 31 грудня 2015 року.

З відповіді Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області від 02 лютого 2016 року №Ф-16/07.1-15 вбачається, що «Розглянувши звернення ОСОБА_1 в межах компетенції, повідомлено наступне. Згідно з документами пенсійної справи державною податковою адміністрацією України з 31 грудня 2005 року заявнику призначено пенсію за вислугу років, яка в даний час обраховується за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», відповідно до пункту 4 статтю 54 Виплата пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку) Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дію пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», з пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержаного заробітку (прибутку)».

Також, пунктами 2,3 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визначено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання» працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійснені заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнені цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Разом з тим, з 01 січня 2016 року Законом України від 24 грудня 2015 року за №911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» перше речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», виплату призначеної пенсії припинено на період дії даної норми або до звільнення з займаної посади.

Разом з тим, відповідно до статті 17 Закону України «Про звернення громадян» та Порядку розгляду скарг на рішення органів пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, у разі, якщо заявник вважає, що орган, який призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановлені законом, роз'яснено право оскаржити таке рішення д пенсійного фонду України.

Подання скарги відповідно до названого порядку не позбавляє права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства.».

Дану відмову у здійсненні виплати пенсії суд вважає не правомірною виходячи з наступного.

З дослідженого в судовому засіданні посвідчення НОМЕР_1 виданого ДПА України вбачається, що посвідчення видане ОСОБА_1, пенсія призначена за вислугу років з 31 грудня 2005 року.

Як вбачається з позовної заяви, з листопада 2013 року і по даний час позивач працює на посаді начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Рівненській області. Дана посада віднесена до категорії посад державних службовців.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213 внесено зміни до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України"; "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 було передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 було внесено зміни до постанови КМ України №865, а саме, виключено п.4, яким було визначено умови перерахунку пенсій пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу".

Таким чином, з грудня 2015 року діючим законодавством України не визначено обсяг суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про державну службу".

Отже, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, передбачені статтею 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону відпали і з 01 вересня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії були відсутні.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Це зазначено в рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та захист членів їхніх сімей.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент виплати пенсії, а в момент виникнення права на її призначення, що вже було здійснено позивачу в 2005 році.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а13) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13), що в силу частини 2 статті 161 КАС України є обов'язковими для врахування при розгляді справи.

Частиною 2 статті 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обов'язкової юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Європейський суд з прав людини у справі «Мюллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16 грудня 1974 року) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду зазначено, що у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду, у особи виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду.

Згідно зі змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

З заробітної плати позивача регулярно відраховувались та відраховуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування суми коштів, а тому права позивача на отримання пенсії не може бути обмежене.

Згідно пунктами 4,23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Закону України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) №137-V 14 вересня 2006 року усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, не спростованими представником відповідача, а тому вони підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,160-162,186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволити.

Визнати протиправними дії головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо невиплати ОСОБА_1 з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов'язати головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області виплатити ОСОБА_1 за період з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року пенсію за вислугу років, призначену відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий :