Справа № 826/8553/16
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Київ К/800/30352/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Островича С.Е.,
Степашка О.І.
Олендера І. Я.

секретаря судового засідання Орєшко Ю. О.

представник позивача не з'явився

представник відповідача Панасюк Ю. О., Перепелюк О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ПИЛОН" до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визннання протиправними дій, скасування податкого повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ПИЛОН" (далі - ТОВ „ПИЛОН") звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (далі - ГУ ДФС України у м. Києві) в якому просить визнати протиправними дії та скасувати податкове повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДФС України у м. Києві подано касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Відповідачем проведено документальну виїзну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ „Укр Сервіс Груп" за період з 01.03.2015 до 31.03.2015, з ТОВ „Брандмауєр" за період з 01.07.2015 до 31.07.2015, з ТОВ „Готліб ЛТД" за період з 01.08.2015 до 30.08.2015. За результатами перевірки складено акт №87/26-15-14-04-02/31028199 від 06.05.2016 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20.05.2016, яким збільшено позивачу суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 1908479, 00 грн.: (основний платіж 1526783, 00 грн., штрафні (фінансові) санкції 381696, 00 грн.).

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами встановлено, що послуги від ТОВ „Укр Сервіс Груп", ТОВ „Брандмауер", ТОВ „Готліб ЛТД" щодо виконання субпідрядних робіт отримані позивачем з метою виконання договорів на виконання підрядних робіт укладених з ТОВ „Спецмехбуд 21", що підтверджується копіями договірної ціни, довідками про вартість виконаних робіт, актами приймання виконаних робіт.

З метою виконання договорів на виконання підрядних робіт укладених з ТОВ „Спецмехбуд 21", позивачем укладено договори субпідряду з ТОВ „Укр Сервіс Груп", ТОВ „Брандмауер", ТОВ „Готліб ЛТД", який передано будівельний матеріал, обладнання, інструменти.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

При цьому під господарською діяльністю, згідно з визначенням наведеним у пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, слід розуміти діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відтак, визначальним чинником для віднесення сплачених у ціні придбаних послуг/товарів сум витрат є факт придбання цих послуг/товарів саме з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності суб'єкта підприємництва.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на момент складання податкових накладних контрагенти позивача зареєстровані в якості платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та містять обов'язкові реквізити. Зобов'язання за договором між позивачем та ТОВ „Укр Сервіс Груп", ТОВ „Брандмауер", ТОВ „Готліб ЛТД" виконувались сторонами у повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О. І. Степашко
І. Я. Олендер