Справа № 206/6481/16-а(2-а/206/150/16)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2017 рокусправа № 206/6481/16-а(2-а/206/150/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшков В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року по справі № 206/6481/16-а(2-а/206/150/16) за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним порушення з боку Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро вимог статей 22 та 46 Конституції України, підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року № 41/26486; зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро негайно поновити право отримувати державні пенсії, як інваліду-ліквідатору ЧАЕС 2-ої групи, в розмірі 6,50 мінімальних пенсій за віком, здійснити відповідний перерахунок та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок Державного бюджету України.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначений в порядку скороченого провадження.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Не погодившись із ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт зазначає, що суд розглянув вимоги, які не пред'являлись у позовній заяві, оскільки позивач звернувся за захистом порушених конституційних прав, не оскаржуючи, при цьому, жодних дій відповідача. Метою звернення до суду із даним позовом є дотримання процедури попереднього судового оскарження із наступною подачею до Конституційного Суду України конституційної скарги, як це гарантовано статтею 55 Конституції України, до якої були внесені відповідні зміні, що набрали чинності 30 жовтня 2016 року. На думку апелянта, саме з цієї дати суд мав відраховувати строк звернення до суду.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та пояснив суду, що він звернувся до суду після отримання від Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро відповіді на його заяву із вимогою здійснювати виплату державної пенсії у розмірі, встановленому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте суд цю обставину не встановив.

Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, належним чином повідомлене про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення 27.01.2016 року, до суду уповноваженого представника не направило, про причини неприбуття не повідомило, письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не направило.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення, апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Залишаючи адміністративний позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої дійшов висновку про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частинами 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на те, що про порушення його прав позивачеві стало відомо в листопаді 2011 року і ним не порушувалось питання про поновлення цього строку та визнання поважними причин його пропущення.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції таким, що не відповідає обставинам справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наявний у справі письмовий доказ - копія листа Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську № Б48/04/14 від 08 листопада 2016 року, підтверджує обставину звернення позивача із заявою про нарахування та виплату йому державної пенсії у розмірі, визначеному Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції на час виникнення права на соціальну допомогу, як інваліда ЧАЕС. Відмова Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську у задоволенні заяви ОСОБА_1, викладена у зазначеному листі, і стала підставою для звернення його до суду шляхом подачі адміністративного позову 11 листопада 2016 року.

Суд першої інстанції зазначений письмовий доказ не досліджував, наведену вище обставину не встановлював, проігнорувавши, тим самим, доводи позивача, викладені в позовній заяві.

Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі суд першої інстанції вказав на те, що позовна вимога за формою та змістом відповідає вимогам, встановленим статтею 105, 106 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для залишення її без руху або повернення позивачу - відсутні, у зв'язку з чим розгляд справи був призначений в порядку скороченого провадження.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не були в повній мірі виконані приписи статі 107 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, у тому числі, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу; чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Так, частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративний позов, як зазначено у статті 105 цього ж Кодексу, може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії. Адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги, визначені статтею 105 Кодексу, є похідними і такими, що спрямовані на відновлення порушених прав особи - позивача у справі. За для їх застосування перед судом позивачу необхідно поставити питання про перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на предмет їх правомірності.

В адміністративному позові ОСОБА_1 не зазначено, які саме рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень, що призвели до порушення його прав, як особи, яка постраждала внаслідок ліквідації Чорнобильської катастрофи, ним оскаржуються. При цьому, у позовній заяві ОСОБА_1 посилається і на невиконання державою з 1 листопада 2011 року зобов'язань з компенсації шкоди, завданої здоров'ю, і на невиплату державної пенсії у розмірі, передбаченому спеціальним законом, і на відмову відповідача у задоволенні заяви про перерахунок пенсії.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції мав скористатись процесуальним правом, передбаченим статтею 108 Кодексу адміністративного судочинства України, залишити позовну заяву без руху та запропонувати позивачеві викласти позовні вимоги у відповідності до приписів статей 2, 105, 106 цього ж Кодексу, зазначивши, які саме рішення, дії чи бездіяльність, що призвели до порушення прав позивача, ним оскаржуються, коли вони прийняті, вчинені чи допущені відповідачем, як суб'єктом владних повноважень. Визначення часу прийняття рішення, вчинення дій чи допущення бездіяльності є необхідною умовою для перевірки дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та правильності визначення виду захисту порушеного права, у тому числі, шляхом зобов'язання вчинити певні дії.

Також колегія суддів вважає, що оскаржена ухвала про залишення позовної заяви без розгляду постановлена без врахування приписів частини 4 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка зобов'язує суд розглянути справу за загальними правилами цього Кодексу за відсутності достатніх підстав для прийняття законного судового рішення. Зважаючи на те, що зміст позовної заяви не відповідає вимогам, встановленим статтям 105, 106 Кодексу адміністративного судочинства України з наведених вище підстав, суд першої інстанції після відкриття скороченого провадження у справі мав постановити ухвалу про розгляд справи за загальними правилами Кодексу, з'ясувати обсяг позовних вимог або скористатись правом виходу за межі позовних вимог, встановленого статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, встановити, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав та інтересів, перевірити дотримання позивачем строку звернення до суду та постановити законне та обґрунтоване рішення.

Крім того, відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

В оскарженій ухвалі суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення і тим, що позивачем не ставилось питання про поновлення строку звернення до суду та визнання поважними причин його пропуску, проте зазначена процесуальна норма не передбачає такої підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Разом з цим, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта - позивача по справі про те, що строк звернення до суду має відраховуватись із часу набрання чинності змін, внесених до статтю 55 Конституції України.

Так, 30 вересня 2016 року набрали чинності зміні, внесені Законом України № 1401-УІІІ від 02.06.2016 року до статті 55 Конституції України, відповідно до яких кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом.

Однак, юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства визначає Кодекс адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку дотримання строку звернення позивача до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства України, суд зобов'язаний керуватись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі його статтями 99, 100, у даному випадку, після повного встановлення обставин у справі, зважаючи на наявність ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись статтями 195-196, 199, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року про залишення адміністративного позову без розгляду по справі № 206/6481/16-а(2-а/206/150/16) - скасувати.

Справу № 206/6481/16-а(2-а/206/150/16) за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - направити для продовження розгляду до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і не підлягає оскарженню у касаційному порядку, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко