Справа № 278/2842/16-а
Суддя: Грубіян Є. О.
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 278/2842/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Кушнір М.С., розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Направленим і уточненим у ході розгляду справи позовом (а.с.40) ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення яким визнати протиправною відмову ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням третьої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків, а також зобов'язати відповідача надати висновок про призначення такої допомоги і направити його до МВС України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне. У липні 2016 року за станом здоров'я звільнився зі служби у поліції. Після звільнення пройшов медичне обстеження за наслідками якого встановлено, що наявне у нього захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановлено третю групу інвалідності. У зв'язку з цим звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, однак отримав відмову мотивовану тим, що Постанова КМУ, яка регулює порядок та умови призначення такої допомоги працівникам міліції, на працівників поліції не розповсюджується.

У судове засідання сторони не з'явились. Позивач спрямував до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Представник відповідача, будучи належним чином та завчасно повідомлений про день та час слухання справи, у судове засідання також не з'явився. На підставі ч. 4 ст. 128 КАС України судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності учасників судового розгляду.

Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.

16 березня 2009 року позивач прийнятий на службу в органи внутрішніх справ з яких 6 листопада 2015 року був звільнений.

29 червня 2016 року військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" здійснено медичний огляд позивача за наслідками якого установлено, що наявне у останнього захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.10). На підставі такого заключення обласною МСЕК № 2 видано довідку про те, що причиною втрати професійної працездатності позивачем стало захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.9). 12 вересня 2016 року позивачеві установлено третю групу інвалідності з 27 липня 2016 року (а.с.7).

Позивач є учасником бойових дій (а.с.8).

7 листопада 2015 року позивач прийнятий на службу в органи національної поліції звідки через хворобу був звільнений 18 листопада 2016 року (а.с.11, 12 зворот).

Листом від 31 січня 2017 року (а.с.41) головою ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області позивача повідомлено про те, що подані ним матеріали на виплату одноразової грошової допомоги повертаються без розгляду до законодавчого врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності працівників поліції під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Одночасно, даним листом позивачу повідомлено про те, що Постанова КМУ № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21 жовтня 2015 року на працівників поліції не поширюється.

Частиною 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" Кабінет Міністрів України Постановою № 850 від 21.10.2015 року затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі - Порядок №850). Дана постанова набрала чинності 31.10.2015року.

Згідно підпункту 2 пункту 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі часткової втрати працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальними експертними комісіями, - у розмірі, що визначається у відсотках 100-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ступеня втрати працездатності. При цьому розмір грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб. (пп.3 п.3 Порядку №850).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (п.7 Порядку №850).

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку №850).

Відповідно до абз.3 п.15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що за бувшими працівниками міліції, які перейшли на роботу до органів Національної поліції і звільнились саме з Національної поліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, або яким визначено часткову втрату працездатності без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Зазначеним Порядком чітко встановлено, що заяву про виплату цієї допомоги такий працівник подає керівнику органу внутрішніх справ, у якому проходив службу, останній складає висновок щодо виплати грошової допомоги та надсилає його до МВС для прийняття відповідного рішення.

Таким чином, той факт, що позивач після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ був прийнятий на службу в органи поліції не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850.

Суд звертає увагу, що відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", Постанови Кабінету Міністрів України №641 "Про утворення Національної поліції України" та "Положення про Національну поліцію" від 2.09.2015 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

З положень вказаних нормативно-правових актів не убачається, що органи Національної поліції є правонаступниками органів внутрішніх справ.

Також суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Тобто, необхідною умовою для отримання поліцейським зазначеної допомоги є визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби саме в органах поліції, а не в органах внутрішніх справ, а тому на позивача не розповсюджується зазначена норма.

Як зазначалось вище, позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків в органах внутрішніх справ, а тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850, тобто за останнім місцем служби саме в органах внутрішніх справ і рішення щодо такої виплати має прийняти саме Міністерство внутрішніх справ України.

Отже, відповідач повернув без розгляду матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, тоді як відповідно до п.9 Порядку №850 Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження матеріалів мало прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надіслати його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

За таких обставин, дії відповідача щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги є протиправними.

Враховуючи наведене, суд визнає протиправними дії відповідача щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги та зобов'язує такого відповідача надати висновок про призначення вказаної грошової допомоги з направленням його до МВС України для прийняття останнім відповідного рішення, і таким чином задовольняє позов повністю.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, враховуючи повне задоволення судом позову, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у виді судового збору в сумі 1 102,40 гривні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 70-71, ст. 94, ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням третьої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків в органах внутрішніх справ та зобов'язати відповідача надати висновок про призначення позивачеві зазначеної грошової допомоги.

Присудити здійснені позивачем судові витрати у розмірі 1 102,40 гривні за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Постанова суду вступає в законну силу після спливу строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський районний суд Житомирської області. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.О. Грубіян