Справа № 804/1578/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2017-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2017 р. Справа № 804/1578/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді судді суддіОлійника В. М. Турлакової Н. В. Єфанової О. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до відповідача-1: Національної поліції України, відповідача-2: Центральної атестаційної комісії Національної поліції України, відповідача-3: Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання незаконним рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до відповідача-1: Національної поліції України, відповідача-2: Центральної атестаційної комісії Національної поліції України, відповідача-3: Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог, просить суд:
- визнати незаконним рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії Національної поліції щодо невідповідності ОСОБА_4 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність;
- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України № 110 о/с від 18.02.2016 року в частині звільнення ОСОБА_4 та поновити його на попередньо займаній посаді зі стягненням з відповідача-3: Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на публічній службі.
В обґрунтування свого позову, з урахуванням уточнень, ОСОБА_4 зазначив, що вважає протиправними рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії Національної поліції України щодо його невідповідності займаній посаді та наказ Національної поліції України щодо його звільнення із займаної посади. На думку позивача, членами атестаційної комісії не був врахований ряд важливих фактів, які свідчать про його придатність до подальшого проходження поліцейської служби та відповідність займаній посаді. Крім того, позивач взагалі не підлягав атестуванню. Водночас доказів недостатньої кваліфікації позивача та службової невідповідності, крім висновку атестаційної комісії, немає, не знятих та не погашених дисциплінарних стягнень на момент звільнення позивача не було. З огляду на це він підлягає поновленню на попередньо займаній посаді, у зв'язку з чим вимагає і стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на публічній службі.
У судове засідання з'явились позивач - ОСОБА_4, представник позивача - ОСОБА_5, представник відповідача - Бабаніна Т. І.
Позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснили обставини справи таким чином, як про це зазначено вище.
Представник відповідача заперечував проти задоволення цього адміністративного позову та пояснив, що атестування позивача було проведено у межах наданих атестаційним комісіям законом повноважень та у спосіб, передбачений наказом Міністерства внутрішніх справ (МВС) від 17.11.2015 року № 1465. За результатами атестування було з'ясовано, що позивач за тестом на загальні здібності та навички з 60 балів набрав 18 балів, та за тестом на знання законодавчої бази - 25 балів з 60 балів. А, з урахуванням висновків атестаційної комісії, було винесено оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади. Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
В ході судового засідання, з урахуванням обставин справи та вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, суд ухвалив рішення про подальший розгляд цієї адміністративної справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення розглядуваного адміністративного позову у повному обсязі з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 1997 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується відомостями з трудової книжки.
06.11.2015 року позивач був звільнений з посади старшого оперуповноваженого в ОВС управління внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області ДВБ МВС України за п. 64 «з», у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції України в запас Збройних сил України, що підтверджується витягом з наказу № 2370 від 06.11.2015 року.
А з 07.11.2015 року позивач був прийнятий на службу до Національної поліції України та призначений на посаду старшого оперуповноваженого в ОВС управління внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області ДВБ Національної поліції України зі званням підполковника поліції, що підтверджується витягом з наказу № 13 о/с від 07.11.2015 року.
Натомість наказом Національної поліції України № 110 о/с від 18.02.2016 року позивач був звільнений із займаної посади за п. 2 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), у зв'язку із виявленою невідповідністю займаній посаді. Підставою для його прийняття стали результати атестування. Згідно з висновками атестаційної комісії від 22.01.2016 року, відповідачем-2 було встановлено, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Втім, не погодившись із висновками атестаційної комісії та наказом про звільнення, позивач оскаржує такі в судовому порядку. Тож спірні відносини між сторонами виникли з приводу правомірності чи протиправності дій відповідачів щодо зроблених висновків про невідповідність позивача займаній посаді та винесеного наказу про звільнення позивача.
Відтак, 02.07.2015 року був прийнятий Закон України «Про Національну поліцію», який згідно з п. 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону набрав чинності з 07.11.2015 року.
Слід зазначити, що п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначена скорочена процедура прийняття на службу до поліції колишніх працівників органів внутрішніх справ, в той час як добір на посади поліцейських у цьому Закону передбачений за результатами проведеного конкурсу (ст. 52 Закону) або проведення атестування (ст. 57 Закону).
Спірні відносини, які виникли між сторонами у справі, склались з приводу проходження позивачем служби в Національній поліції України. Їх врегульовано положеннями Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Статтею 47 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.
Пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 77 цього ж Закону, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.
Статтею 57 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема частиною 1 цієї статті, передбачено, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.
При цьому, згідно із ч. 2 ст. 57 цього ж Закону, атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.
Як передбачено ч. 4 та ч. 5 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію», рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами. Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.
Відповідно до пунктів 10, 11, 12 Розділу IV Інструкції № 1465, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.
За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного п. 15 цього розділу.
За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.
Пунктами 15, 16 розділу IV (Порядок організації, підготовки, проведення атестування) цієї ж Інструкції встановлено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).
Крім вищезазначеного, атестаційна комісія повинна дослідити, чи відповідає атестований вимогам, що пред'являються до нього як до особи, яка перебуває на відповідній посаді, перевірити наявність (відсутність) обставин, що тягнуть за собою передбачені статтею 61 Закону обмеження, пов'язані зі службою в поліції.
Приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що негативна оцінка атестаційною комісією ділових, професійних, особистих якостей позивача у справі, його освітнього та кваліфікаційного рівнів, у даному випадку надана без врахування викладеної в атестаційному листі позитивної характеристики стосовно атестованого за кожною з наведених обставин.
При цьому атестаційною комісією не була спростована позитивна характеристика позивача, наведена в атестаційному листі, не були враховані результати його службової діяльності згідно з функціональними обов'язками, та того, що на момент проходження позивачем атестації у нього були відсутні не зняті дисциплінарні стягнення за виконання службових обов'язків. Також в матеріалах справи містяться численні копії почесних грамот, відзнак та медалей, нагрудних знаків, якими був нагороджений ОСОБА_4 Втім, цього не було враховано, як і того, що позивач був учасником бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення.
Отже, на думку суду, атестаційною комісією не було у повному обсязі досліджено усі обставини, що мали значення для висновку атестаційної комісії. Тому, рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії Національної поліції щодо невідповідності ОСОБА_4 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність є протиправним. А, враховуючи, що таке рішення було підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача № 110 о/с від 18.02.2016 року, такий наказ також є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на попередньо займаній посаді.
Щодо позовної вимоги про стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на публічній службі, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 144 (чинне) (далі - Положення № 114), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).
У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового й начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.
Аналізуючи наведені норми права, суд прийшов до висновку, що спеціальним законодавством встановлено обмеження у відшкодуванні заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року.
Пунктом 1.3 Інструкції № 499 встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.
Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо (п. 1.5 Інструкції № 499).
Згідно з п. 1.7 Інструкції № 499, при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Відповідно до п. 1.18 Інструкції № 499, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.
Відповідно до пп. 2.2.5 Інструкції № 499, у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.
Тож, враховуючи встановлені обставини справи та з огляду на аналіз вищевикладених положень Інструкції та Положення, суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України грошове забезпечення за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на публічній службі, тобто до дати винесення рішення суду про поновлення позивача на службі, а саме за період з 19.02.2016 року по 30.01.2017 року.
Згідно зі ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (п. 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (п. 3).
Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Отже, під час судового розгляду справи суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії Національної поліції від 22.01.2016 року щодо невідповідності ОСОБА_4 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність.
Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України № 110 о/с від 18.02.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_4.
Поновити ОСОБА_4 на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС управління внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 19.02.2016 року.
Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.02.2016 року по 30.01.2017 року включно.
Допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС управління внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та в частині стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_4 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць з 19.02.2016 року по 19.03.2016 року включно.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Судді (підписи) Постанова не набрала законної сили 30 січня 2017 року. Суддя З оригіналом згідно. СуддяВ.М. Олійник Н. В. Турлакова О. В. Єфанова В.М. Олійник В.М. Олійник