Справа № 204/8084/16-а(2-а/204/239/16)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2017 рокусправа № 204/8084/16-а(2-а/204/239/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшков В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Депутата Дніпровської міської ради VII скликання ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року у справі №204/8084/2016-а(2а/204/0239/2016) за позовом Депутата Дніпровської міської ради VII скликання ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Автопідприємство санітарного транспорту" Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Депутат Дніпровської міської ради УІІ скликання ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпропетровської міської ради щодо відмови у наданні інформації на його звернення № 46 від 26.10.2016 року та зобов'язання відповідача надати інформацію згідно зазначеного звернення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року адміністративний позов повернутий позивачеві для подання його до належного окружного адміністративного суду.

Не погодившись із ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт зазначає, що стаття 18 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлює підсудності справ зі спорів щодо правовідносин, пов'язаних з доступом до публічної інформації, як не встановлює і підсудність справ стосовно реалізації депутатами місцевих рад депутатських повноважень. Оскаржена ухвала суду першої інстанції не містить посилань на наявність такої предметної підсудності у окружних адміністративних судів, тому не може вважатись законною та обґрунтованою у розумінні приписів частини 2 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Від Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпропетровської міської ради до суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить залишити оскаржену ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року без змін, як законну та обґрунтовану. На думку відповідача, позивач звернувся до суду як депутат міської ради, тобто, як службова чи посадова особа органу місцевого самоврядування за захистом порушених прав, передбачених Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», тому спір має вирішуватись окружним адміністративним судом.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та письмових запереченнях на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення, апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Повертаючи адміністративний позов позивачеві, суд першої інстанції керувався положеннями статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України і вказав на підсудність даної адміністративної справи окружному адміністративному суду.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не були в повній мірі виконані приписи статі 107 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, у тому числі, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу; чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дотримання судом першої інстанції наведеної послідовності дій є обов'язковою умовою для постановлення законного та обґрунтованого рішення при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Здійснивши перевірку наявності адміністративної процесуальної дієздатності особи, яка подала позовну заяву, та відповідність позовної заяви вимогам, встановленим статтею 106 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя має з'ясувати, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справа адміністративної юрисдикції, як визначено пунктом 1 частини 1 статті 3 цього ж Кодексу, - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Зважаючи на відсутність у діючому законодавстві поняття публічно-правового спору, його наявність визначається виходячи з критеріїв суб'єктного складу правовідносин, становища суб'єктів у правовідносинах, методу регулювання правовідносин та характеру домінуючого інтересу у правовідносинах. Так, обов'язковими ознаками наявності публічно-правового спору між учасниками певних правовідносин є підпорядкування одного учасника іншому та імперативний метод регулювання цих правовідносин.

Щодо суб'єктного складу правовідносин.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 цього ж Кодексу визначено, що позивачем в адміністративній справі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Статтею 48 Кодексу адміністративного судочинства України дано поняття адміністративної процесуальної правоздатності як здатності мати процесуальні права та обов'язки. Адміністративну процесуальну правоздатність мають: фізичні особи (громадяни України, іноземці, особами без громадянства); суб'єкти владних повноважень (органи державної влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи); юридичні особи (підприємства, установи, організації).

Зважаючи на те, що Кодексом адміністративного судочинства України не визначені особливості адміністративної процесуальної правоздатності депутата місцевої ради, позивачем по справі слід вважити фізичну особу - ОСОБА_1, який звернувся до суду за захистом порушених прав у зв'язку із виконанням обов'язків, передбачених Законом України «Про статус депутатів місцевих рад».

Наступним підлягає з'ясуванню питання, чи належить депутат місцевої ради до кола суб'єктів владних повноважень.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єктом владних повноважень, крім органу державної влади, органу місцевого самоврядування, може бути і інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно статті 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України. Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Зважаючи на те, що зазначеним Законом депутату місцевої ради не делеговані владні управлінські функції, депутат місцевої ради не є суб'єктом владних повноважень.

Пунктом 9 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідач по справі - Комунальне підприємство «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпропетровської міської ради у спірних правовідносинах також не виконує владні управлінські функції, за своєю організаційно-правовою формою належить до кола суб'єктів господарювання, відтак не є суб'єктом владних повноважень.

Щодо характеру правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 26 жовтня 2016 року направив на адресу Дніпропетровського міського голови депутатське звернення № 46, відповідь на яке була надана Комунальним підприємством «Автопідприємство санітарного транспорту».

Оскільки депутати місцевих рад при виконанні ними депутатських повноважень не можуть бути суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, до відносин зі збирання ними інформації, у тому числі надсилання та розгляду депутатських запитів, депутатських звернень, необхідно застосовувати відповідні положення Закону України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад", а не законодавство про доступ до публічної інформації (п. 3.2. Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України N 10 від 29.09.2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації»).

Суд першої інстанції повернув позовну заяву позивачеві для подачі її до окружного адміністративного суду без належного виконання приписів статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі, без з'ясування питання, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пославшись на положення статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам, суд не перевірив, хто із сторін у справі є суб'єктом владних повноважень та який характер спірних правовідносин.

Стаття 204 Кодексу адміністративного судочинства України визначає підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, це - неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. При цьому, зазначена норма містить єдиний наслідок такого скасування - направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві для подачі її до окружного адміністративного суду - скасуванню через порушення норм процесуального права (статей 18, 107 Кодексу адміністративного судочинства України), невідповідність висновків суду про розповсюдження юрисдикції адміністративного суду на даний спір без з'ясування статусу сторін, характеру спірних правовідносин і обґрунтування відповідного висновку в ухвалі.

Керуючись статтями 195-196, 199, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Депутата Дніпровської міської ради VII скликання ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року про повернення позову у справі №204/8084/2016-а(2а/204/0239/2016) - скасувати.

Справу №204/8084/2016-а(2а/204/0239/2016) за позовом Депутата Дніпровської міської ради VII скликання ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Автопідприємство санітарного транспорту" Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - направити для продовження розгляду до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і не підлягає оскарженню у касаційному порядку, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко