Справа № 826/5920/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

13 лютого 2017 року м. Київ № 826/5920/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Федорчука А.Б., Кузьменка В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Національного банку України

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит»

про визнання протиправною бездіяльності,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.04.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача Національного банку України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), в якій просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасного рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В обґрунтування позовних вимог серед іншого зазначено про те, що, укладаючи договір банківського вкладу позивач виходив з того, що діяльність банку контролюється відповідачем і у випадку порушення банком норм чинного законодавства будуть вжиті належні заходи реагування з боку держави в особі Національного банку України.

При цьому, здійснюючи посилання на норми статей 55, 67, 69 Закону України «Про банки і банківську діяльність», позивачем зазначено, що саме Національний банк України, здійснюю свої прямі обов'язки щодо контролю банківської системи, повинен вживати всіх заходів, аби попередити можливість банку стати проблемним чи неплатоспроможним. При цьому, за переконанням позивача, Національним банком України не було виконано вказаних вимог законодавства, оскільки банк не зміг виконати, взятих на себе зобов'язань, що відповідно призвело до його неплатоспроможності.

Під час судового засідання у справі представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав необґрунтованості та невмотивованості.

Як зазначено у наданих до суду письмових запереченнях, здійснення НБУ наглядових дій по відношенню до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» жодним чином не регулює правовідносини між цим банком та його вкладниками, серед яких і позивача.

Окрім цього також відмічено, що здійснювались всі необхідні дії наглядового характеру та застосовувались належні, своєчасні та адекватні вчиненим ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» порушенням і рівню загрози інтересам вкладників та інших кредиторів банку заходи впливу до цього банку. В той же час НБУ діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Серед іншого відповідачем наголошено, що на момент запровадження в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації 18.09.2015 р. позивач повинна була бути обізнаною про порушення описаних у даному позові прав, свобод та інтересів, адже 18.09.2015 р. інформація про запровадження тимчасової адміністрації у зв»язку із прийняттям постанови Правління НБУ від 17.09.2015 р. №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» розміщена Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на сайті Фонду та НБУ, а відтак була належним чином оприлюдненою. З огляду на вказані обставини відповідач просив суд залишити позовну заяву без розгляду, зважаючи на пропуск позивачем шестимісячного строку для звернення до суду.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, з огляду на що за результатами судового засідання, дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Отже, розглянувши наявні у справі документи та матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши норми чинного законодавства та позицію судів вищих інстанцій з приводу такого спору, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським Судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Отож, як встановлено під час судового розгляду даної адміністративної справи, постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 р. №612 Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Національного банку України від 17.09.2015 р. №612 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 р. №171, згідно з яким з 18.09.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації банку.

У відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) 18.09.2015 р. розміщено інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Виходячи із наведеного, позивач ще 17.09.2015 р. дізнався (повинен дізнатися) про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що є наслідком визнання Національним банком України згаданого Банку неплатоспроможним, і яке, в свою чергу згідно з доводами позивача, є наслідком протиправної бездіяльності Національного банку України щодо здійснення банківського нагляду за діяльністю ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до ст. 55 Закону України «Про Національний банк України».

В той же час, як встановлено судом із штаму на першій сторінці позовної заяви у справі, із позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 звернувся лише 11.04.2016 р., тобто з пропущенням строку, встановленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

В той же час належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом позивач до суду не надано, у зв'язку з чим позов у цій справі належить залишити без розгляду.

Керуючись положеннями ст.ст. 99, 100, п. 9 ч. 1 ст. 155, статей 158, 160, 165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Національного банку України про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

2. Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання протиправною бездіяльності.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді: А.Б. Федорчук

В.А. Кузьменко