Справа № 127/22242/16-а
Суддя: Жмудь О. О.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/105/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 лютого 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Бедрак М.М.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про зобовязання поновити виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України про зобовязання поновити виплату пенсії. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що ОСОБА_1, перебувала на обліку в Броварському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області, та з 05.02.2007 року позивачу призначено пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоровя відповідно до п. «Е» ст. ЗУ «Про пенсійне забезпечення», яку позивачу виплачували по 30.06.2016 року.

У звязку із зміною місця проживання, пенсійна справа 06.09.2016 року була надіслана до управління Пненсійного фонду України в м. Вінниці. Однак відповідач відмовив у прийнятті пенсійної справи на облік для подальшої виплати пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»

З відповіді управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 12.10.2016 року №1861/06-33-3/02-2 вбачається, що при перевірці пенсійної справи відповідачем виявлено недоліки в зарахуванні спеціального стажу, а саме: відповідність необхідних документів для підтвердження права на призначення пенсії за вислугу років, по періодах: 06.08.1986 р. по 10.12.1986 р.; 01.11.1989 р. по 29.06.1996 р.; 02.08.1996 р. по 01.01.1999 р.; 13.10.1999 р. по 28.11.2006 року.

Позивач вважає дії відповідача такими, що значно порушують права позивача, оскільки органом Пенсійного фонду за попереднім місцем проживання позивачу було призначено вказаний вище вид пенсії майже 10 років тому, яку позивач отримувала.

Позивач звертає увагу на те, що на момент призначення пенсії у 2007 році питань щодо надання певного виду документів для обчислення спеціального стажу не виникало, тому позивач вважає що вимоги управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо надання додаткових документів є недопустимим та надуманим.

На підставі викладеного позивач просить визнати незаконними дії УПФУ в м. Вінниці щодо відмови у прийнятті пенсійної справи на облік для подальшої виплати пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати відповідача прийняти пенсійну справу ОСОБА_1 на облік та проводити подальшу виплату пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 1 липня 2016 року.

В судовому засіданні позивач по справі позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову у повному обсязі, з підстав зазначених у запереченнях.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.02.2007 року було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоровя відповідно до п. «е» ст.. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», яку позивач отримувала до 30.06.2016 року.

У звязку із зміною місця проживання, пенсійна справа 06.09.2016 року була надіслана до УПФУ в м. Вінниці.

Із відповіді УПФУ в м. Вінниці № 1867/06-33-3/02-2 від 12.10.2016 року, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в прийнятті на облік для подальшої виплати пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», у звязку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 25 років для права призначення такого виду пенсії (а.с.3).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1.якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2.на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3.у разі смерті пенсіонера;

4.у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5.в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено з матеріалів справи та заперечень відповідача, виплату пенсії позивачу припинено у зв'язку з відсутністю у позивача необхідного спеціального стажу роботи 25 років.

Крім того, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведено нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виплата пенсії припиняється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці не доведено наявності обґрунтованих підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Таке припинення виплати позивачу пенсії суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного »Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або пішими ознаками.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, припиняючи з 1 липня 2016 року виплату позивачці пенсії діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що виплату пенсії позивачу було припинено неправомірно, суд вважає за необхідне зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці прийняти пенсійну справу ОСОБА_1 на облік та проводити в подальшу виплату пенсії.

Керуючись ст.ст. 6 - 14, 71, 159-163, 167, 186, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови у прийнятті пенсійної справи ОСОБА_1 на облік для подальшої виплати пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці прийняти пенсійну справу ОСОБА_1 на облік та проводити подальшу виплату пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 1 липня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Постанову суду звернути до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі, якщо судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.О. Жмудь