Справа № 809/34/17
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2017 р. Справа № 809/34/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Драгомирецькому І.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Карабин М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення рішення № від 28.12.2016 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 62962,00 грн. та за штрафними санкціями на суму 15740,50 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі - відповідач, Калуська оДПІ) про скасування податкового повідомлення рішення № від 28.12.2016 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 62 962,00 грн. та за штрафними санкціями на суму 15 740,50 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем неправомірно було зараховано до загального оподатковуваного доходу 323 022 грн. поворотної фінансової допомоги, що була надана товариством з обмеженою відповідальністю "Захід-Логістік" (надалі - ТОВ "Захід-Логістік") на підставі договору про надання безпроцентної фінансової допомоги на поворотній основі №011015 від 01.20.2015.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений нормами діючого законодавства. У задоволені позову просив відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, судом встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Калуській оДПІ з 30.10.2014.

В період з 26.08.2016 по 15.09.2016 посадовими особами відповідача було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.10.2014 по 31.12.2015 та правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 29.10.2014 по 31.12.2015.

За результатами перевірки складено акт №442/1302/НОМЕР_1 від 22.09.2016, згідно висновків якого зафіксовано, зокрема, порушення статті 164, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за період з 29.10.2014 по 31.12.2015 на 80587,20 грн., в тому числі за 2015 рік - 80587,20 грн. (а.с.70-88).

На підставі акту планової перевірки відповідачем 06.10.2016 прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 100 713 грн.

Дане податкове повідомлення-рішення позивачем оскаржено в адміністративному порядку. За результатами розгляду скарги Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято рішення від 16.12.2016 за №3726/10/09/2016, яким податкове повідомлення-рішення Калуської оДПІ № від 06.10.2016 скасовано частково та зобов'язано відповідача винести та направити платнику нове податкове повідомлення рішення на суму 99786,50 грн. (а.с.50-53).

З урахуванням наведеного, Калуською оДПІ 28.12.2016 винесено податкове повідомлення-рішення №, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 99 786,50 грн., з яких 79 829,20 грн. - основний платіж, 19 957,30 грн. - штрафні (фінансові) санкції (а.с.12).

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, 62 962 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 15 740,50 грн., позивач оскаржив його у судовому порядку.

Судом встановлено, що підставою для визначення грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб слугував висновок відповідача про те, що позивачем за 2015 рік до складу доходу, що враховується для цілей визначення чистого оподатковуваного доходу, який є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб, не включено кошти у сумі 323022 грн., отримані нею за надані ТОВ "Захід-Логістік" транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів, що у свою чергу призвело до заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за вказаний період на 79 829,20 грн.

Тоді як позивач у позовній заяві зазначила, що кошти в розмірі 323 022 грн. були їй перераховані ТОВ "Захід-Логістік" як поворотна фінансова допомога згідно Договору про надання безпроцентної фінансової допомоги на поворотній основі від 01.10.2015 №011015, а тому дані кошти нею правомірно, в силу приписів пункту 165.1.31 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України не були включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником податку на доходи фізичних осіб відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України.

Оподаткування доходів фізичних осіб врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, статтею 177 якого визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка в грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаної з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (пункт 177.2).

Статтею 164 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом (пункт 164.1).

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу (абзац 4 пункту 164.1).

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (підпункт 164.1.1 пункту 164.1).

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (підпункт 164.1.3 пункту 164.1).

Відповідно до підпункту 164.2.2 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Досліджуючи формування загального річного оподатковуваного доходу позивача для визначення чистого оподатковуваного доходу, який є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб, судом встановлено наступне.

09.03.2015 позивачем (експедитор) та ТОВ "Захід-Логістік" (замовник) укладено договір №090315 на здійснення транспортно-експедиційного обслуговування, за умовами якого експедитор зобов'язується за дорученням замовника за винагороду укладати від свого імені і за рахунок замовника договори спрямовані на забезпечення виконання робіт з організації транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних вантажів замовника автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні (далі - роботи).

Пунктом 3.1 договору від 09.03.2015 встановлено, що оплата вартості робіт експедитора, що виконуються ним за даним договором здійснюється впродовж семи календарних днів після надання копій товаро-супровідних документів (СМЯ з печаткою вантажоодержувача) і рахунку за транспортно-експедиційні послуги за допомогою факсимільного зв'язку, шляхом банківського переказу на рахунок експедитора, якщо інше не встановлено в транспортному замовленні (а.с.76-78).

Статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування (частина 8).

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення (частина 13).

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору від 09.03.2015 у період березня-листопада 2015 року надано транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів як за межами України, так і в межах України за визначеними ТОВ "Захід-Логістік" маршрутами.

Факт надання позивачем транспортно-експедиційних послуг підтверджено актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), складеними та підписаними сторонами договору від 09.03.2015. Дані акти здачі-прийняття робіт містять відомості про транспортний засіб, яким здійснювалося перевезення вантажу, маршрут перевезення та погоджену сторонами вартість наданих послуг (а.с.113-194).

На підставі погоджених у вказаних актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) вартості наданих послуг позивачем виставлено ТОВ "Захід-Логістік" рахунки-фактури за надані транспортно-експедиційні послуги (зворотна сторона а.с.113-194).

ТОВ "Захід-Логістік" проведено оплату за надані позивачем послуги з перевезення вантажу у загальній сумі 2 058 070 грн., шляхом перерахування фізичній особі-підприємцю на її рахунок НОМЕР_2, відкритий у ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.78, 89).

Зі змісту акту перевірки від 22.09.2016 слідує, що за 2015 рік позивачем занижено загальний оподатковуваний дохід на 323 022 грн., внаслідок не включення коштів, отриманих від ТОВ "Захід-Логістік" за надані транспортно-експедиційні послуги. Позивач відмовилася від письмового пояснення по виявленому порушенні (а.с.78).

У судовому засіданні позивач зазначила, що кошти в розмірі 323 022 грн. нею не було включено до загального оподатковуваного доходу, оскільки дані кошти є поворотною фінансовою допомогою, наданою ТОВ "Захід-Логістік" за умовами Договору про надання безпроцентної фінансової допомоги на поворотній основі від 01.10.2015 №011015, яка 15.11.2016 повернута позивачем (а.с.40).

В підтвердження наведеного позивач посилається на виписані ТОВ "Захід-Логістік" платіжні доручення №1998, 1999 від 28.10.2015, №2013 від 30.11.2015, №2015 від 02.11.2015, №2024 від 05.11.2015, №2038 від 10.11.2015, №2069 від 26.11.2015, №2078 від 02.12.2015, а також на сформовані ТОВ "Захід-Логістік" листи уточнення, адресовані позивачу, згідно яких товариство просило зарахувати кошти, що надійшли згідно згаданих платіжних доручень як поворотну фінансову допомогу відповідно до Договору про надання безпроцентної фінансової допомоги на поворотній основі від 01.10.2015 №011015 (а.с.14-21, 22-28).

Підпунктом 165.1.31 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу визначено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Так, за умовами договору про надання безпроцентної фінансової допомоги на поворотній основі №011015 від 01.10.2015, укладеного ТОВ "Захід-Логістік" (позикодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позичальник), позикодавець надає позичальнику фінансову допомогу на поворотній основі у межах суми 400 000 грн., а позичальник зобов'язується використати її за цільовим призначенням і повернути в порядку та на умовах, визначених цим договором (41-42).

Відповідно до положень пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов'язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 1.30 статті 1 цього Закону визначено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ від 21.01.2004 за №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно пункту 1.8 даної Інструкції платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

При цьому, згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, у даному випадку ТОВ "Захід-Логістік".

Зі змісту платіжних доручень ТОВ "Захід-Логістік" №1998, 1999 від 28.10.2015, №2013 від 30.11.2015, №2015 від 02.11.2015, №2024 від 05.11.2015, №2038 від 10.11.2015, №2069 від 26.11.2015, №2078 від 02.12.2015 на загальну суму 345 260 грн., на які посилається позивач як на підставу для обґрунтування своїх вимог, слідує, що у графі "призначення платежу" контрагентом позивача зазначено: оплата згідно рахунків №70 від 30.09.2015, №71, 72, 73 від 22.10.2015, №74, 75 від 26.10.2015, №76, 77 від 28.10.2015, №78, 79, 80 від 30.10.2015, №81, 82 від 25.11.2015.

Судом встановлено, що зазначені у згаданих платіжних дорученнях рахунки є по суті рахунками-фактурами, сформованими позивачем на підставі актів здачі-прийняття робіт №68 від 30.09.2015, №71, 72, 73 від 22.10.2015, №74, 75 від 26.10.2015, №76, 77 від 28.10.2015, №78, 79, 80 від 30.10.2015, №81, 82 від 25.11.2015 за надані ТОВ "Захід-Логістік" транспортно-експедиційні послуги згідно Договору №090315 на здійснення транспортно-експедиційного обслуговування від 09.03.2015. Суми коштів, вказані у платіжних дорученнях, відповідають сумам, що погоджені сторонами за надані транспортно-експедиційні послуги та виставлені позивачем для оплати у рахунках-фактурах (а.с.182-194).

Натомість належним чином засвідчені копії рахунків №70 від 30.09.2015, №71, 72, 73 від 22.10.2015, №74, 75 від 26.10.2015, №76, 77 від 28.10.2015, №78, 79, 80 від 30.10.2015, №81, 82 від 25.11.2015, що вказані у платіжних дорученнях та які б підтверджували цільове призначення платежу "поворотна фінансова допомога" у загальній сумі 323 022 грн., позивачем суду не подано.

За таких обставин, посилання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на адресовані їй ТОВ "Захід-Логістік" листи уточнення про зарахування коштів згідно вищевказаних платіжних доручень на загальну суму 323 022 грн. як безпроцентної фінансової допомоги не обгрунтовують позовних вимог.

Окрім того, суд зазначає, що як платіжні доручення, так і уже згадані листи уточнення ТОВ "Захід-Логістік" сформовані та датовані одним і тим же числом.

Пунктом 23.1 статті 23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання.

Однак, ТОВ "Захід-Логістік" не було відкликано платіжні доручення №1998, 1999 від 28.10.2015, №2013 від 30.11.2015, №2015 від 02.11.2015, №2024 від 05.11.2015, №2038 від 10.11.2015, №2069 від 26.11.2015, №2078 від 02.12.2015 з метою зміни призначення платежу.

При цьому суд звертає увагу на те, що ТОВ "Захід-Логістік" у листах уточненнях не заперечує, що тільки частину коштів згідно платіжних доручень слід зарахувати як поворотну фінансову допомогу, тоді як решта суми є оплатою за надані позивачем транспортно-експедиційні послуги згідно договору від 09.03.2015.

Позивачем також не подано суду документальне підтвердження використання фінансової допомоги, наданої ТОВ "Захід-Логістік", за цільовим призначенням.

При цьому, слід зазначити, що під час здійснення перевірки будь-яких доказів щодо отримання поворотної фінансової допомоги позивачем надано не було, що зафіксовано у пункті 1.19 акту перевірки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що перераховані ТОВ "Захід-Логістік" згідно платіжних доручень №1998, 1999 від 28.10.2015, №2013 від 30.11.2015, №2015 від 02.11.2015, №2024 від 05.11.2015, №2038 від 10.11.2015, №2069 від 26.11.2015, №2078 від 02.12.2015 кошти у сумі, зокрема, 323 022 грн. є оплатою за надані позивачем транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів згідно договору від 09.03.2015, а не поворотною фінансовою допомогою.

При цьому суд зазначає, що факт повернення позивачем 15.11.2016 фінансової допомоги у сумі 323 022 грн. згідно договору №011015 від 01.10.2015, не спростовує встановлений у судовому засіданні факт надання позивачем транспортно-еспедиційних послуг ТОВ "Захід-Логістік", їх оплати останнім згідно вказаних платіжних доручень у загальній сумі 345 260 грн. та не може бути підставою для не включення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 отриманого доходу до складу загального оподатковуваного доходу за 2015 рік.

Як наслідок, позивачем безпідставно не включенню до складу загального оподатковуваного доходу за 2015 рік, що враховуються для цілей визначення чистого оподатковуваного доходу, кошти у сумі 323 022 грн. за надані транспортно-експедиційні послуги за умовами договору від 09.03.2015, що у свою чергу призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за вказаний період на 62 962 грн.

За таких обставин, відповідачем правомірно винесено податкове повідомлення-рішення № від 28.12.2016, згідно якого позивачу на підставі акту перевірки від 22.09.2016 збільшено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 62 962 грн. та застосованого до даного платника податків штраф у розмірі 15 740,50 грн. Як наслідок, підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в цій частині відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди серед іншого перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача необґрунтовані, а в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 10.02.2017.