Справа № 389/3331/16-а
Суддя: Тьор Є. М.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/389/103/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Тьор Є.М.,

при секретарі - Гончаровій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Знам'янка Кіровоградської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області в якому просить визнати протиправними дії Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо відмови у переведенні її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку, тобто суми пенсії померлого годувальника, у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Зобов'язати Знам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області з 21.10.2016 року (з моменту звернення) здійснити переведення її на пенсію по втраті годувальника у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку, тобто суми пенсії померлого годувальника відповідно до вимог ст.86 Закону України «Про прокуратуру» та стягнути на її користь судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області.

Вказала, що вона перебуває на обліку у Знам'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області та одержує пенсію за віком, призначену з 14.04.1985 року, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4

За життя між нею та померлим ОСОБА_3, було укладено шлюб 01.08.1952 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 та фактично знаходилася на його утриманні. 04.10.2016 року помер її чоловік, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, який за життя перебував на обліку у відповідача та одержував пенсію за вислугою років, згідно Закону України «Про прокуратуру», призначену з 17.12.2010 року довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1.

Враховуючи те, що після смерті чоловіка, який був її годувальником, вона втратила джерело засобів до існування, 21.10.2016 року звернулася з заявою до Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника та здійснення відповідного перерахунку її розміру, як непрацездатному члену сім'ї померлої особи у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% середньомісячного (чинного) заробітку, тобто суми пенсії померлого годувальника, у зв'язку з чим надала оригінали і копії необхідних для цього документів.

Однак, листом від 28.10.2016 року № 4273/02-18 відповідачем було відмовлено у переведенні пенсії у зв'язку із втратою годувальника та здійсненні перерахунку пенсії за відсутності для цього правових підстав.

Відмова відповідача обґрунтована тим, що відповідно до п. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті, за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, розділом ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

У зв'язку з викладеним 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Вказано, що ОСОБА_1 має право на перерахунок у зв'язку з переведенням на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при цьому розмір пенсії буде меншим, ніж пенсія, яку отримує, тому перерахунок пенсії відповідно до цього закону проводити недоцільно.

Вважає дії відповідача щодо відмови у переведенні пенсії протиправними та необґрунтованими.

Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву та письмові заперечення, згідно яких позов не визнає.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1985 року перебуває на обліку в Управлінні соцзахисту населення Знам'янського міськвиконкому, як отримувач пенсії за віком (а.с.15). ОСОБА_1 з 01.08.1952 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_2, виданого ЗАГС с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області (а.с.18). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 05.10.2016 року, виданого Знам'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №383 (а.с.19). Встановлено, що ОСОБА_3 з 17 грудня 2010 року перебував на обліку в Пенсійному фонді та отримував пенсію за вислугою років, призначену згідно Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 6381.42 грн. (а.с.20). Листом Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області №4273/02-18 від 28.10.2016 року позивачу відмовлено у переведенні його на пенсію по втраті годувальника. При цьому відповідач посилався на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213. (а.с.16).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Базовим нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Спеціальним законодавчим актом, який регулює зазначене питання є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності 15.07.2015 року.

Зокрема, ч. 19 ст. 86 Закону визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, в разі смерті пенсіонера - незалежно від тривалості страхового стажу.

Статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсій (за віком, інвалідністю, у зв'язку з втратою годувальника) або за різними Законами, що регулюють питання постійного забезпечення окремих категорій громадян - науковців, державних службовців, військовослужбовців та інших, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Частина 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, якщо вони були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію, у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно із положеннями абз. 22 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника).

Виходячи зі змісту наведених норм, можна зробити висновок про те, що отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що була призначена померлому годувальнику.

Відтак право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 60% суми пенсії померлого годувальника, належить непрацездатним членам сім'ї померлого ОСОБА_3, а саме ОСОБА_1 яка була на його утриманні.

Так, пунктом 2.8 Порядку №22-1 передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Отже, враховуючи, що позивач перебуває на обліку в Управлінні, де отримує пенсію за віком, а також ОСОБА_3 перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію згідно Закону України «Про прокуратуру», документи, що вимагаються при призначенні пенсії, в Управління наявні.

Відмова відповідача стосовно не переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника є протиправною, оскільки не відповідає вимогам діючого законодавства.

Посилання відповідача на Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII є хибними з огляду на наступне.

Так, у відповідності до п.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про судову експертизу»,«Про Національний банк України»,«Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Будь-яке посилання на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до, зокрема Закону України «Про прокуратуру», є необґрунтованим, оскільки спірні правовідносини врегульовані нормативним актом, який набрав чинності пізніше.

Разом із тим, слід врахувати, що положення ст.86 Закону України «Про прокуратуру», прийнятого 14.10.2014 року, набрали чинності 15.07.2015 року, тобто після 01.06.2015 року та є чинними на даний час.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015р. гарантії незалежності прокурора забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

Однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, відповідно до ст. ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Тому звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається.

Крім того, Конституційний суд України сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України видокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004).

Окрім цього, у рішенні Конституційного Суду України у справі № 1-9/2015 від 13 травня 2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частина перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України). Конституційний Суд України зазначив, що Основний Закон України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац 7 пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року №10-рп/2001).

Виходячи з викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Дійсно законодавцем, Верховною Радою України, 02.03.2015 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII, Прикінцевими положеннями якого передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

З 15 липня 2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (ст. 86).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого ОСОБА_3, має право на передбачену ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 60% його середньомісячного заробітку.

Основним Законом Держави - Конституцією України ст. 92 передбачено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункти 1, 3 статті 116).

Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.

Окрім вищезазначеного, Юриди?чна колі?зія - (лат. collisio - зіткнення) - розбіжність або суперечність між нормативно-правовими актами, що регулюють одні й ті ж або суміжні правовідносини, а також між компетенцією органів влади. У разі існування неузгодженості між актами, виданими одним й тим же органом, але які мають різну юридичну силу, застосовується акт вищої юридичної сили. У випадку суперечності норм закону та Конституції України, які прийняті Верховною Радою України - колізія вирішується на користь Конституції, яка має найвищу юридичну силу.

Такого ж висновку дійшов і Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі № 1-9/2015 від 13 травня 2015 року (пункти 2.1. та 2.2. мотивувальної частини Рішення).

Підсумовуючи викладене, в Україні конституційно визнається і діє принцип верховенства права, відповідно до якого Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Цей принцип застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя» (справа «Броньовський проти Польщі», рішення від 22.06.2004 р.).

З огляду на зазначене, визнання Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційним Судом України вважається скасуванням або обмеженням цих прав і свобод (Рішення КСУ справа N 1-28/2008).

Водночас, слід врахувати наступну практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Щокін проти України» (рішення від 14 жовтня 2010 року п. 56-58) Європейський суд з прав людини зазначив, що на думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» від 13 грудня 2001 року Судом було зазначено, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Одночасно слід врахувати положення ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою до відповідача 21.10.2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Кодексу визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, в діяльності посадових осіб відповідача щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за втратою годувальника мають місце порушення вимог Конституції України та чинного законодавства України про пенсійне забезпечення та загальнообов'язкове пенсійне страхування, Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимогу про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Частиною 2 ст. 162 КАСУ передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень.

З положень вищевказаних статей випливає право позивача пред'явити в адміністративному позові вимоги про визнання незаконними (протиправними) дії та рішення суб'єкта владних повноважень Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України, а також вимоги про зобов'язання вчинити певні дії та прийняти відповідні рішення.

Частиною 2 статті 19 КАС України встановлено, що адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача.

За таких обставин, оскільки відповідачем, є суб'єкт владних повноважень - Знам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області справа підсудна Знам'янському міськрайонному суду Кіровоградської області, як адміністративному суду.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (ч. 1 ст. 94 КАС України).

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», а тому вважає, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 22 Конституції України, ст. 86 Закону України Про прокуратуру , ст. ст. 2, 3, 6, 11, 12, 17, 18, 19, 99, 104, 105, 106, 162, 163, 267 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку, тобто суми пенсії померлого годувальника, у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Знам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області з 21.10.2016 року (з моменту звернення) здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку, тобто суми пенсії померлого годувальника відповідно до вимог ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551.21 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Є.М. Тьор