Справа № 2а-6401/10/2570
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2011-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-6401/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Розмовенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ, організацій про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

22.12.2010 року позивач, ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1Ю.), звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ, організацій (далі Центр), в якому просить скасувати накази № 49 від 12.10.2010 року та № 55 від 08.11.2010 року, поновити на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує наступним. З 07 вересня 2007 року позивач призначений на посаду начальника навчально-організаційного відділу Центру за конкурсним відбором, є державним службовцем, а тому вважає, що дані правовідносини є публічно-правовими. На протязі останнього часу позивач почав відчувати з боку директора Центру упереджене ставлення, про що свідчить видання ним низки необєктивних наказів, які стосуються виконання ним трудових обовязків. Ці накази свідчать про необєктивне ставлення директора Центру до нього та виконуваної ним роботи, що призвело до звільнення його з роботи. Вказані дії позивач вважає такими, які суперечать нормам чинного законодавства, порушують його права та спричинили позивачу моральні страждання, що виявилось у його внутрішніх переживаннях стосовно несправедливого та необґрунтованого ставлення до нього як до людини.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просять відмовити в його задоволенні, посилаючись на наступне. В наказі від 12 жовтня 2010 року № 49 йдеться про звільнення позивача з посади начальника навчально-організаційного відділу Центру з 15 жовтня 2010 року за систематичне та неналежне виконання службових обов'язків згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Таке рішення прийнято відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України, а саме: за порушення трудової дисципліни (невиконання доручення директора Центру щодо розробки проекту плану-графіку на 2011 рік у встановлений ним термін, несвоєчасне подання власних пропозицій до зазначеного документу). Необхідність покладення обовязків по розробці проекту пану-графіку на позивача винила у звязку з відсутністю заступника директора Центру. 11 серпня 2010 року в межах наданих повноважень директором Центру видано наказ № 173 «Про відповідального за підготовку проекту плану графіку на 2011 рік», відповідно до якого начальника навчально-організаційного відділу Центру ОСОБА_1 призначено відповідального за підготовку проекту плану графіку на 2011 рік, з терміном виконання -10 вересня 2010 року. З наказом позивачем ознайомлений. 13 вересня 2010 року (понеділок) відповідно до Регламенту Центру, що затверджений наказом директора Центру від 01.02.2005 року № 17-а, на виробничій нараді закладу директором Центру було задане питання ОСОБА_1 про стан готовності проекту плану-графіку на 2011 рік. Однак позивач завдання керівника не виконав та відмовився подати на розгляд директора Центру цей документ. 13 вересня 2010 року видано наказ № 193 «Про підготовку проекту плану-графіку на 2011 рік», яким зобов'язав позивача письмово пояснити невиконання доручення директора. У своїх поясненнях Сарана С Ю. зазначив, що розробка проектів планів-графіку та подання їх на розгляд директору Центру покладена на заступника директора Центру та не входить в його обовязки. Щодо особисто ОСОБА_1, то, за його словами, ним «було проведено певну роботу з підготовки проекту плану-графіку на 2011 рік». Того дня та в наступні чотири тижні жодних письмових або усних пропозицій до проекту плану-графіку на 2011 рік ОСОБА_1 директору Центру не подав. Оскільки на той час до ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни було застосовано два стягнення як догана, які не втратили юридичної сили, то 12 жовтня 2010 року його було звільнено з посади з 15 жовтня 2010 року за систематичне та неналежне виконання службових обовязків згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. 08 листопада 2010 року наказом № 55 перенесено дату звільнення на 08 листопада 2010 року, у звязку з перебуванням позивача на лікарняному. Тому відповідач вважає, що вимоги позивача щодо незаконності його звільнення є необґрунтованими.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відносини, повязані з прийняттям та звільненням з роботи державних службовців регулюються Кодексом законів про працю України та Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державне службу» від 16.12.1993 року №3723, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до п.15 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Критеріями віднесення тієї чи іншої особи до осіб публічної служби визначено наявність запису в трудовій книжці особи про складання присяги державного службовця та присвоєння відповідного рангу державного службовця.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07 вересня 2007 року працював в Чернігівському центрі перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ, організацій на посаді начальника навчально-організаційного відділу, прийняв присягу державного службовця, йому було присвоєно 11 ранг державного службовця в межах штатної категорії посад, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача серії БТ-І № 2236487 і отримував заробітну плату з урахуванням надбавки за ранг (а.с.41).

За таких обставин суд вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1.4 Статуту Комунального закладу «Чернігівській центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій» (далі-Статут), затвердженого розпорядженням голови Чернігівської облдержадмінстрації 06.05.2005 року та рішенням сесії Чернігівської обласної ради 05.07.2005 року, координує та контролю роботу Центру Головдержслужба України (а.с. 51).

Відповідно до п.5.8 вказаного Статуту директор Центру «…організує роботу Центру, видає у межах своїх повноважень накази, приймає на роботу та звільняє з роботи працівників Центру згідно з чинним законодавством» (а.с.55).

Відповідно до розділу ІІ посадової інструкції директора Центру, директор «…контролює стан трудової дисципліни в центрі, видає у межах своєї компетенції накази, організує та контролює їх виконання» (а.с.87).

Директор Центру в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Головного управління державної служби України, Міністерства освіти і науки України, інших міністерств і відомств, положенням про центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2004 року № 1681, рішеннями обласної ради, розпорядженням голови облдержадміністрації та Статутом (п.17 Статуту). Отже, для директора Центру вищевказані нормативно-правові акти та акти індивідуальної дії є обовязковими для виконання.

Відповідно до Положення про навчально-організаційний відділ, затвердженого директором Центру 4 жовтня 2004 р., до основних цілей та завдань відділу віднесена, зокрема, «розробка пропозицій, комплексних заходів, планів, які стосуються організації навчального процесу в Центрі» (а.с.139-141).

У звязку з знаходженням заступника директора Центра, яка до цього часу розробляла проект плану-графіку, в період з 04 червня по 13 серпня 2010 року у відпустці, що підтверджується наказом №25 від 25.06.2010 року, який міститься в матеріалах справи, директором Центру 11 серпня 2010 р. видано наказ № 173 «Про відповідального за підготовку проекту плану-графіку на 2011 р.», відповідно до якого начальник навчально-організаційного відділу ОСОБА_1 мав до 10 вересня 2010 р. подати на розгляд директора Центру проект плану-графіку підвищення кваліфікації державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування на 2011 р. (а.с.20). З наказом останній ознайомлений.

10 вересня 2010 р. проект плану графіку на 2011 рік директору Центру позивачем не подано, про що не заперечувалось в судовому засіданні. Тобто, доручення директора Центру позивачем не виконано.

13 вересня 2010 р. видано наказ № 193 «Про підготовку проекту плану-графіку на 2011р.», яким зобов'язано начальника навчально-організаційного відділу ОСОБА_1 письмово надати пояснення невиконання наказу № 173 від 11серпня 2010 р. (а.с.23).

13 вересня 2010 року у поясненні ОСОБА_1 зазначив, що розробка проектів планів-графіку та подання їх на розгляд директору Центру покладена на заступника директора Центру, та не входить в обовязки начальника навчально-організаційного відділу Центру (а.с.37), тобто підтвердив невиконання наказу директора № 173 від 11 серпня 2010 р.

Проте суд не може погодитись з такою позицією позивача, оскільки відповідно до посадової інструкції начальника навчально-організаційного відділу Центру, що затверджена 8 жовтня 2009 р., останній «…розробляє пропозиції, комплексні заходи, плани тощо, які стосуються організації навчального процесу в Центрі, бере участь у розробці проектів перспективних, річних, піврічних планів роботи Центру», «…виконує інші доручення керівництва Центру, пов'язані з його діяльністю» (а.с.27-28).

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що проходження публічної служби є виконання службовцем повноважень відповідно посаді, яку він обіймає.

Відповідно до п. 22 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються діяння, які є дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них. Дисциплінарна відповідальність публічного службовця є предметом адміністративного права, а трудове законодавство у цьому випадку застосовується субсидіарно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Оскільки значення терміна «систематичне невиконання працівником своїх обовязків» в Законі не розкрито, то суд зазначає, що система має місце у разі невиконання працівником своїх обовязків без поважних причин після застосування до нього дисциплінарного стягнення, яке не втратило юридичної сили.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано догана або звільнення.

Наказом № 29 від 06 липня 2010 року позивачу оголошена догана за неякісне, неповне та несвоєчасне виконання службових обовязків (а.с.19).

Наказом № 38 від 13 серпня 2010 року оголошена догана за порушення трудової дисципліни (а.с.22).

Вищевказані дисциплінарні стягнення не втратили юридичної сили, оскільки строк звернення до суду про їх оскарження позивачем пропущений, в задоволенні клопотання про поновлення строку відмовлено, що підтверджується ухвалами Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.12.2010 року (а.с.70,71), які набрали законної сили.

Отже, накази про оголошення догани, які слугували підтвердженням системи, не були скасовані у встановленому законом порядку і були чинні на момент прийняття рішення про звільнення.

Суд також бере до уваги посилання відповідача як на доказ неналежного відношення позивачем до своїх посадових обовязків те, що згідно щорічної оцінки виконання позивачем посадових обовязків і завдань на 2008-2009 р., «…Сарана С.Ю. демонструє невідповідність своїх знань, вмінь та навичок завданням, які висуваються перед начальником навчально-організаційного відділу центру. Рекомендую шукати не пояснення причин чому те, чи інше завдання не зроблено, тим більше не перекладати його на підлеглих, а вирішувати відповідно до рівня відповідальності начальника відділу» (а.с.132).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Протоколом № 1 від 12 жовтня 2010 року засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Чернігівського центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств надана згода на застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення (а.с.93-94), що відповідає вимогам ч. 1 ст. 43 КЗпП України.

12 жовтня 2010 року видано наказ № 49 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади з 15 жовтня 2010 року відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.25).

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Оскільки 13 вересня 2010 року виявлено невиконання своїх посадових обовязків позивачем без поважних причин, то суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно видано 12 жовтня 2010 року наказ № 49 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади з 15.10.2010 року відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто в межах строку, визначеного ст. 147 КЗпП України. У звязку з перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному, наказом від 08.11.2010 року № 55, дату звільнення перенесено з 15.010.2010 року на 08.11.2010 року (а.с.26).

Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є похідними від першої вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У Постанові від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) Пленум Верховного Суду України зазначив, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

ОСОБА_1 не зазначив в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. А також не надано будь-яких доказів, що підтверджують факт завдання йому моральної шкоди.

Дослідивши наявні в матеріалах докази, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій та рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернігівського центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ, організацій про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 9, 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Чернігівський окружний адміністративний суд , -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернігівського центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ, організацій про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Соломко І.І.