Справа № 826/9401/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 лютого 2017 року № 826/9401/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Газтрон-Україна» до Головного управління ДФС у м. Києві про про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газтрон-Україна» (далі - позивач, ТОВ «Газтрон-Україна») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.02.2016 року № , № , № , № , № .

Позов обґрунтовано тим, що висновки акту від 10.02.2016 року № 22/26-15-14-02-01/34048506 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтрон-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012року по 31.12.2014року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012року по 31.12.2014року» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4ст. 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В період з 29.12.2015 по 27.01.2016 року Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі направлень від 29.12.2015 № 3227/26-15-13-02, 3229/26-15-13-02, № 3232/26-15-13-02, № 3230/26-15-13-02, № 3231/26-15-13-02, № 3228/26-15-13-02, № 3233/26-15-13-02 та згідно з ст. 20, 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтрон-Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012року по 31.12.2014року.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві складено акт від 10.02.2016 року № 22/26-15-14-02-01/34048506, яким встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Газтрон-Україна» :

- п.п. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16, п. 137.10 ст. 137, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.1 пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на суму 584 672,00грн., в тому числі : за 2012 рік на суму 196 883,00грн. та за 2013 рік на суму 387 789,00грн., завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2014рік на суму 2 246 793,00 грн.

- пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1 п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 920 888,00грн., в тому числі: за жовтень 2012р. на суму 1 563,00 грн., за листопад 2012р. на суму 108 534,00грн., за січень 2013року на суму 153 442,00грн., за лютий 2013року на суму 185 973,00грн., за березень 2013року на суму 306 388,00грн., за квітень 2013року на суму 15 610,00грн., за вересень 2013року на суму 88 103,00грн., за жовтень 2013року на суму 20 828,00грн., за листопад 2013року на суму 8 213,0 0грн., за квітень 2014року на суму 20 995,00грн., за травень 2014року на сум у 1 501,00 грн., за червень 2014року на суму 712,00грн., за липень 2014року на суму 2 156,00грон., за серпень 2014року на суму 4 032,00 грн., за вересень 2014року на суму 2 838,00 грн.; завищення суми від'ємного значення різн7иці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на загальну суму 9 970,00 грн., в тому числі: за листопад 20141рлку на суму 3 753,00грн., за грудень 2014року на суму 6 217,00 грн.

- пп. 170.9.1 «а» п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 37 459,23грн., у тому числі: за 2012рік на суму 2 481,67грн., за 2013ріік на суму 12 903,86грн., за 2014рік на суму 22 073,00грн.

- пп. «е» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 25 421,07грн., у тому числі: за 2012рік на суму 518,55грн., за 2013рік на суму 10 641,77грн., за 2014рік на суму 14 260,76грн.

- п. 2.6 розділу 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004р. № 637, зі змінами та доповненнями.

На підставі складеного акту перевірки від 10.02.2016 року Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення, а саме:

№ від 26.02.2016року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 730 840,00грн., в тому числі за основним платежем на суму 584 672,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 146 168,00грн.;

№ від 26.02.2016року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014рік на суму 2 246 793,00грн.;

№ від 26.02.2016року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 957 354, 00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 765 883,00грн. та штрафні (фінансові) санкції на суму 191 471,00грн.;

№ від 26.02.2016року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 9 970,00 грн.;

№ від 26.02.2016року, яким донараховано зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 108 733,10грн., в тому числі за основним платежем на суму 62 880,30грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 45 852,80грн.

Як встановлено під час розгляду справи, Головне управління ДФС у м. Києві під час проведення перевірки прийшло до висновку про неправомірність віднесення до складу валових витрат та податкового кредиту сум по взаємовідносинам з TOB «Тітус Трейд», TOB «Інформтрест-консалтінг», TOB «Укренергоринок», TOB «УК «Модус», TOB «Карденвол», TOB «Алантехсервіс» та TOB «ДМС Голд», в силу відсутності достатньої підтверджуючої реальності правочину документації, а також у зв'язку із встановленням відсутності у даного суб'єкта господарювання реальної можливості виконати свої зобов'язання за договором укладеним з позивачем..

Щодо визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд зазначає про наступне.

Позивач вважає вищевказані висновки контролюючого органу безпідставними, оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню у зв'язку з чим звернувся до суду.

Так зокрема, проведеною перевіркою встановлено, що на формування податкових зобов'язань у перевіряємому періоді, вплинуло включення до такого, взаємовідносин з TOB «Тітус Трейд».

Відповідно до наданих суду доказів, між позивачем та TOB «Тітус Трейд» укладено договір поставки від 08.11.2013 №08/11-13 відповідно до умов якого позивачем здійснювалось постачання на користь TOB «Тітус Трейд» газу вуглеводневого скрапленого та виписано видаткові накладні на загальну суму 433 330 грн. (ПДВ 86 666,0 грн.).

Разом з тим проведеною перевіркою встановлено, що керівника TOB «Тітус Трейд» ОСОБА_1, яким безпосередньо підписувалась надана позивачем документація, визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України. фіктивне підприємництво.

В рамках кримінальної справи № 756/12888/15-к директор TOB «Тітус Трейд» свою вину у вчиненні дій спрямованих на утворення та здійснення фіктивної підприємницької діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності по мінімізації податкових зобов'язань для різних суб'єктів підприємницької діяльності, визнав у повному обсязі.

Кримінальне провадження стосовно керівника TOB «Тітус Трейд» ОСОБА_1 закрито Оболонським районним судом міста Києва за нереабілітуючими обставинами.

Також підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугувало встановлення податковим органом відсутності настання реальних наслідків за правочином укладеним між позивачем та TOB «Інформтрест-консалтінг» №344-12 від 20.04.2012.

Відповідно до умов вказаного договору, TOB «Інформтрест-консалтінг» зобов'язувалось поставити на адресу позивача скраплений газ, партіями.

Відповідно до п. 5 Договору, партія товару - кількість товару відвантаженого постачальником, згідно однієї товарно-транспортної накладної.

Відвантаження товару здійснюється на підставі заявки та оплаченого рахунку фактури. При відсутності повної оплати за товар постачальник може відмовити у поставці товару.

Як вбачається із наданих суду доказів, позивачем не надано копії заявок про розміри партій поставки, або доказів що такі здійснювались у телефонному режимі.

В підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надано копії товарно-транспортних накладних від 26.11.2012 № РН-0004109, від 29.11.2012 № РН- 0004170, від 30.11.2012 № РН-0004222 та ін. на поставку газу скрапленого, разом з тим, із їх змісту вбачається, що фактично позивач не виступав покупцем товару, натомість здійснював поставку скрапленого газу на користь інших суб'єктів господарювання, доказів отримання товару від TOB «Інформтрест-консалтінг» позивачем не надано.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Газтрон-Україна» вказаний газ вуглеводневий скраплений списано у зв'язку із його реалізацією та не обліковується у складі залишків товарних запасів станом на 31.12.2013 року. Проте, доказів реалізації вказаного товару позивачем не надано.

Крім того судом встановлено, що між позивачем та TOB «УКРЕНЕРГОРИНОК» укладено договір поставки за №344-12 від 31.01.2012 року, разом з тим, позивачем як до перевірки так і суду не надано вказаний договір та документи складені сторонами на виконання такого, а тому немає можливості дослідити умови поставки товару.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Суд зазначає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

На думку суду позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження реального виконання зобов'язань за зазначеними вище правочинами.

Крім того підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень рішень слугувало встановлення податковим органом, віднесення до складу адміністративних витрат, витрати на відрядження без наявності документів, що підтверджують зв'язок таких відряджень з господарською діяльністю позивача, та вартість послуг міжнародного роумінгу.

В обґрунтування безпідставності таких висновків податкового органу позивач зазначає, що усі витрати підприємства як на відрядження своїх працівників так і на оплату вартості мобільного зв'язку безпосередньо пов'язані із діяльністю товариства, однак суду жодних доказів таких пояснень не надано.

Також, TOB «ГАЗТРОН-УКРАЇНА» у складі витрат на збут задекларовано вартість послуг оренди складу та доставки товару від контрагента TOB «УК «МОДУС», вартість послуг по перевезенню вантажу отриманих від TOB «Алантєхсервіс» та вартість надання консультаційних послуг від TOB «ДМС ГОЛД» та від TOB «Карденвол».

Разом з тим, позивачем не надано до суду жодних доказів понесення таких витрат, так їх зв'язку із господарською діяльністю товариства.

Також із змісту акту перевірки вбачається, що підставою для збільшення зобов'язання з податку на додану вартість, слугувало встановлення перевіркою віднесення ТОВ «Газтрон-Україна» у листопаді 2012 року до складу податкового кредиту, суму ПДВ у розмірі 2 464,00 грн. на підставі податкової накладної № 81 від 22.10.2012р. складених постачальними позивача ТОВ «ПІГ «Трансконтиненталь», тоді як по даній операції мало місце повернення коштів на користь позивача.

Позивачем у декларації від 21.06.2013р. за вх. № здійснено коригування вказаної суми, однак в подальшому вказане зменшення податкового кредиту, позивачем при поданні податкової звітності не враховувалось.

Позивачем зазначена обставина не заперечувалась, жодних доводів в обґрунтування протиправності висновків податкового органу не наведено.

Пунктом 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України встановлено, що, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню. Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг ( п.п. 192.1.1. п. 192.1 ст. 192 ПК України).

Крім того, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень рішень, слугувало встановлення контролюючим органом, віднесення позивачем у вересні 2014року, до складу податкового кредиту суму сплаченого ПДВ в розмірі 2 837,60грн. по накладній № 35685 від 30.09.2014р. виписаній ЗАТ «РУР ГРУП С.А.» двічі.

Позивачем зазначена обставина не заперечувалась, жодних доводів в обґрунтування протиправності висновків податкового органу не наведено.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 26.02.2016 № яким збільшено грошове зобов'язання по податку на доходи з фізичних осіб.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Підпунктом 140.1.7 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України передбачено, що витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів латника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у стелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та гребування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у в'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього підпункту витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок, фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування платника податку (як резидента так і нерезидента) є, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Відповідно до підпункту "е" 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків передбачених статтею 165 цього).

Як вбачається із матеріалів справи, проведеною перевіркою встановлено, шо позивачем до складу адміністративних витрат безпідставно віднесено вартість авіаквитків, придбаних протягом 2012-2014 років на загальну суму 1 1820,74 грн. у зв'язку з відрядженням працівників до м. Санкт-Петербург (Російська Федерація); Алмата (Республіка Казахстан); м. Лондон (Великобританія); м. Москва (Російська Федерація); м. Лондон (Великобританія), м. Мінськ (Республіка Білорусь), м. Батумі (Грузія), Варшава (Польща), Київ-Санкт-Петербург (Росія), Київ-Санкт-Петербург (Росія).

Також перевіркою встановлено, що позивачем до складу адміністративних витрат безпідставно віднесено вартість послуг міжнародного роумінгу, наданих ПрАТ «МТС УКРАЇНА» на загальну суму 143149, 40 грн.

Безпідставність віднесення таких витрат до адміністративних встановлено судом у рамках розгляду даної справи вище, а тому суд погоджується із доводами податкового органу, щодо наявності у даному випадку, у позивача, обов'язку утримання та сплати компенсації працівникам витрат на переліт, проживання та втрат мобільного зв'язку, як додаткового блага, податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ТОВ "Газтрон-Україна5" не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В. І. Келеберда