Справа № 2а/2570/405/2011
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/405/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2011 р. м. Чернігів
Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Заяць О.В.,
при секретарі Сапоненко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та стягнення матеріальної допомоги, -

В С Т А Н О В И В :

24.01.2011 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить визнати дії ВЧ НОМЕР_1 в частині невиплати йому матеріальної допомоги за 2010 рік незаконними та стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на його користь заборгованість по матеріальній допомозі за 2010 рік в розмірі 2435,63 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем в порушення вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. N 260 Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам йому не виплачена матеріальна допомога за 2010 рік.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату, та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі та заперечення в яких зазначив, що розпорядники бюджетних коштів провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов`язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов`язань не можуть здійснюватись. Відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам підставою для виплати військовослужбовцю матеріальної допомоги є наказ командира військової частини, а не рапорт, як зазначає позивач. Також матеріальна допомога, як вид грошового забезпечення виплачується військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами. Але на момент коли до ВЧ НОМЕР_1 надійшло повідомлення про прийняте позитивне рішення щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги, його було звільнено з лав Збройних Сил України. Тому наказ про виплату матеріальної допомоги не видавався. В зв`язку з цим, відповідач просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та на підставі наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 31.08.2010 року № 452 звільнений у запас і виключений зі списків військової частини 08.10.2010 року, що підтверджується витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.10.2010 року № 210, наявним в матеріалах справи.
Відповідно до ст. 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-XII (надалі - Закон №2011-XII) ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII - держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу» від 07.11.2007 року № 1294, керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
На виконання вказаної постанови видана Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка затверджена наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329 (надалі Інструкція).
Відповідно п. 33.1 33.3 Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у відповідності до вимог зазначеної Інструкції подав рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити матеріальну допомогу за 2010 рік. Згідно протоколу засідання комісії Повітряних Сил Збройних Сил України на визначення можливості виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік від 25.11.2010 року № 7 по даному рапорту прийнято позитивне рішення щодо виплати у розмірі 100% грошового забезпечення. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, наказ про виплату матеріальної допомоги за 2010 рік ОСОБА_1 ВЧ НОМЕР_1 не прийнято і допомога не виплачена.
Посилання відповідача на те, що допомога позивачу не була виплачена у зв`язку з обмеженим фінансуванням видатків на грошове забезпечення та інші види додаткових виплат є неправомірним, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань судом не приймається до уваги. Посилання відповідача на те, що відсутня підстава для виплати матеріальної допомоги, а саме: наказ про виплату такої допомоги, який відповідач не прийняв у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України, суд вважає також безпідставними, оскільки, п. 33.3 Інструкції передбачена виплата матеріальної допомоги та порядок визначення її розміру військовослужбовцям, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги вже звільнені від посад.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру матеріальної допомоги за 2010 рік, а тому позовна вимога стосовно стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на його користь заборгованості по матеріальній допомозі за 2010 рік в розмірі 2435,63 грн задоволенню не підлягає.
Відповідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішень.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними дій та стягнення коштів в частині визнання дій ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги за 2010 рік незаконними є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Визнати дії Військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги за 2010 рік незаконними.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Заяць