Справа № 802/1011/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 лютого 2017 р. Справа № 802/1011/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Макарової К.В.

позивача: ОСОБА_1

у відсутність відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

про: визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області, державна виконавча служба, відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності, що виявилась у несвоєчасному направленні ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №49750125 від 06.01.2016р.;

- визнання протиправною бездіяльності, що виявилась у несвоєчасному направленні ОСОБА_1 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №49750125 від 25.03.2016р.;

- визнання і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №49750125 від 25.03.2016р.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що у ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області знаходився виконавчий лист про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом на виконання постанови від 21.08.2015 р. у справі №802/1344/15-а. На адресу позивача надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав повного виконання боржником виконавчого документу. З даною постановою ОСОБА_1 не погоджується, посилаючись на те, що при здійснені нарахування та виплати грошового забезпечення відповідачем безпідставно виключено періоди перебування позивача на лікуванні, відповідно, не виплачено за цей час грошове забезпечення у сумі 1 924,64 грн.

Окремо також вказав, що відповідачем несвоєчасно направлено йому постанови як про відкриття так і про закінчення виконавчого провадження, оскільки такі винесені 06.01.2016 р. та 25.03.2016р. відповідно, проте отримані позивачем лише 01.07.2016р.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю, а також із закінченням виконавчого провадження з підстав повного погашення боргу, позивач звернувся з цим позовом до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши через канцелярію суду письмові заперечення за вх.№15695 від 27.07.2016р. в яких, серед іншого, просив розглянути справу без його участі. Одночасно зазначив, що боржником виконано рішення суду та на підтвердження відсутності заборгованості перед стягувачем надано виписку з банку і накази про проходження військової служби. Також представником вказано на те, що чинним законодавством не передбачено обов`язок державного виконавця перевіряти правильність нарахування коштів.

Окремо представник також зазначив, що постанови про відкриття і закінчення виконавчого провадження надсилались вчасно, проте були повернуті у зв`язку із закінченням строку зберігання та повторно надіслані позивачу в червні 2016 року. За таких обставин вважає доводи позивача безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи заяву представника відповідача, суд, з урахуванням положень частини четвертої статті 128 КАС України, протокольною ухвалою прийняв рішення про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення та доводи позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

21 серпня 2015 року Вінницьким окружним адміністративним судом у справі №802/1344/15-а за позовом ОСОБА_1 до військової частини - польової пошти НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", 24 окремого штурмового батальйону Сухопутних військ Збройних сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , постановлено рішення про часткове задоволення адміністративного позову та, серед іншого, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати і виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за період військової служби з 13 листопада 2014 року по 17 березня 2015 року відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам № 260 від 11 червня 2008 року .
На виконання вказаної постанови судом видано виконавчий лист №802/1344/15-а від 14.12.2015 р., на підставі якого 06.01.2016 р. державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49750125.

01.02.2016 р. на адресу державної виконавчої служби надійшла заява за вих.№9/2650 ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №802/1344/15-а, у якій вказано, що ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошове забезпечення та на підтвердження надано список перерахування, посвідченого банківською установою та відповідні довідки про нарахування грошового забезпечення позивачу.

25.03.2016р. враховуючи вказане звернення державним виконавцем закінчено виконавче провадження №49750125, про що винесено відповідну постанову.

На думку позивача постанова суду від 21.08.2015 р. боржником виконана не в повному обсязі, оскільки останнім при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення безпідставно виключено періоди перебування ОСОБА_1 на лікуванні, відповідно, не виплачено за цей час грошове забезпечення у сумі 1924,64 грн., в зв`язку з чим він звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині несвоєчасного направлення постанов про відкриття та закінчення виконавчого провадження, суд керується та виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України Про виконавче провадження (далі Закон № 606-XIV) діючий на момент виникнення спірних правовідносин.

При цьому, згідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року (набрав чинності 5.10.16р.) виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

В розумінні частини першої статті 1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Закону № 606-XIV, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1 ст.25 Закону № 606-XIV ).

Частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові ( ч.5 статті 25 Закону № 606-XIV).

В свою чергу, відповідно частини третьої статті 49 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини першої статті 31 Закону № 606-XIV, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Отже, із положень процитованих норм випливає, що постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається не пізніше наступного дня після її винесення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а постанова про закінчення виконавчого провадження у триденний строк з моменту винесення - простою кореспонденцією.

Як видно в матеріалах виконавчого провадження, копії яких надані суду відповідачем, відсутні докази направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що є порушенням вимог частини першої статті 31 Закону № 606-XIV.

Окрім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази направлення постанови про закінчення виконавчого провадження простою кореспонденцією у строк встановлений чинним законодавством.

Натомість позивач зазначає, що постанови про відкриття та закінчення виконавчого провадження надійшли до нього у липні 2016 р., в підтвердження чого надано копію конверту із відтиском дати відправлення та надходження кореспонденції від відповідача, з якого видно, що такі дійсно надійшли 01.07.2016 р., тобто не у строки, визначені Законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку суду, при направлені постанов державний виконавець діяв без дотримання всіх перелічених вище критеріїв, а тому наявні підстави для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності, що виявилась у несвоєчасному направленні ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №49750125 від 06.01.2016р. та постанови про закінчення виконавчого провадження №49750125 від 25.03.2016р.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, із положення процитованої норм випливає, що державний виконавець у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду закінчує виконавче провадження про що виносить відповідну постанову.

Оцінюючи доводи позивача стосовно того, що боржником фактично не виконано рішення суду, суд зазначає про наступне.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначає, що при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення боржником безпідставно виключено періоди перебування позивача на лікуванні, а отже не виплачено за цей час лікарняні у сумі 1924,64 грн. Відповідно, на думку позивача, судове рішення у справі №802/1344/15-а не виконано.

Суд не погоджується з такими доводами позивача виходячи з наступних міркувань.

Як видно зі змісту постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 21.08.2015 р. у справі №802/1344/15-а, судом не досліджувалось та не було предметом спору питання включення/невключення періодів перебування позивача на лікарняному при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення.

Натомість, предметом оскарження у справі №802/767/16-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 стали вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошового забезпечення за час проходження військової служби у період з 17.12.2014 року по 30.12.2014 року та з 05.01.2015 року по 22.01.2015 року (тобто час перебування на лікарняному) та стягнення недоплаченого грошового забезпечення за час проходження військової служби у цей період в розмірі 1924 грн. 64 коп. За наслідком розгляду вказаної справи 3.08.16 р. прийнято рішення (що набуло законної сили) про задоволення позову.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 12 Закону №606-XIV, сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

В свою чергу, згідно частини першої статті 13 Закону № 606-XIV, для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Суд акцентує увагу, що призначення експерта для з`ясування питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження є правом державного виконавця, а не обов`язком і використовується це право у випадку необхідності дослідження питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження.

При цьому суд зазначає, що сторона виконавчого провадження, зокрема стягувач, також наділений правом ініціювати питання призначення експерта у виконавчому провадженні, проте, як видно із матеріалів справи, позивач таким не скористався.

За таких обставин, враховуючи, що боржником були надані відповідні докази щодо виконання рішення суду, які не викликали у державного виконавця сумнів або необхідність їх додаткової перевірки, суд доходить висновку, про наявність у останнього підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №49750125 від 25.03.2016 р.

Згідно зі статтею 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 86 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішення суд доходить висновку, що мотивація та документи, на які посилається позивач частково підтверджують його позицію щодо позовних вимог про несвоєчасне направлення постанов про відкриття та закінчення виконавчого провадження, а відтак позов підлягає в цій частині задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався.

А тому, керуючись положеннями статті 94 КАС України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України , -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо несвоєчасного направлення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження № 49750125 від 06.01.16 р.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо несвоєчасного направлення ОСОБА_1 постанови про закінчення виконавчого провадження № 49750125 від 25.03.16 р.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна