Справа № 541/2081/16-а
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 р.Справа № 541/2081/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2017р. по справі № 541/2081/16-а

за позовом Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області

до ОСОБА_1

про стягнення надмірно сплаченої суми коштів державної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

08 вересня 2016 року до Миргородського міськрайонного суду надійшов адміністративний позов Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплаченої суми коштів державної допомоги, але при звернення до суду з позовом позивач не сплатив судовий збір.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 вересня 2016 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

23.11.2016 року на адресу суду направлена уточнена позовна заява, в якій, окрім уточнених позовних вимог, позивач просить звільнити його від сплати судового збору на підставі ст. 88, ст.106 п.5 КАС України.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2017р. відмовлено в задоволенні клопотання Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради про звільнення від сплати судового збору, зазначений позов залишений без руху у зв'язку з несплатою судового збору в розмірі 1378 грн. та надано позивачу строк до 21.01.2017 року для усунення недоліків позовної.

Позивач не погодився із зазначеною ухвалою та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2017р. по справі № 541/2081/16-а.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на ст.5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011р. зі змінами внесеними Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набирає чинності 01.01.2017 р., згідно якого Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області звільняється від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, а тому за подачу такого позову судовий збір не сплачується.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, залишаючи адміністративний позов без руху, виходив з того, що позовна заява подана з порушенням вимог встановлених статті 106 КАС України, оскільки позивачем не сплачено судовий збір.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення частини другої статті 21 КАС України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень, а також такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Пунктом 4 частини першої статті 17 КАС України обумовлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 50 зазначеного Кодексу іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У зазначеній нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 5 частини четвертої статті 50 КАС України передбачено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Разом з цим, позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 1 - 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Письмові докази свідчать, що підставою звернення Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області до суду з вказаним позовом стала переплата ОСОБА_2 суми надмірно сплачених коштів державної допомоги в сумі 33128, 61 грн.

Тобто, отримавши щомісячну адресну допомогу як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_2 набула право власності на неї, та їй як власнику цих грошей належать права і обов'язки щодо володіння, користування та розпорядження ними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену Управлінням щомісячну адресну допомогу та стягнення з неї 33128,61 грн. переплати, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак, враховуючи положення частини 1 статті 17 КАС України, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року №21-2209а15, від 22 вересня 2015 року у справі №П/811/3781/14, від 21 червня 2016 року № 21-618а16 та від 13 вересня 2016 року № 21-1928а16.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що тягне за собою скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо підсудності даної справи адміністративному суду.

Керуючись ст.ст. 160, 199, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області задовольнити частково.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2017р. по справі № 541/2081/16-а скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Яковенко М.М.