Справа № 524/8023/16-а
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 р.Справа № 524/8023/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.12.2016р. по справі № 524/8023/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука

про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука (далі - відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 31 жовтня 2013 року по 15 жовтня 2016 року в сумі 179299,15 грн.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.12.2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою та законною, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.

Учасники адміністративного процесу повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 09.02.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у відповідача на посаді завідуючого відділом архітектури та будівництва з 11 січня 2011 року до 31 жовтня 2013 року.

При звільненні спору між роботодавцем та працівником щодо сум, які підлягають виплаті, не було.

У 2014 році позивач звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання нарахувати і виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 - 2012 роки.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 квітня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено (справа № 524/2527/14-а).

Визнано незаконними дії Виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині обчислення та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2011 році не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі за 2010-2013 роки, а в розмірі посадового окладу.

Зобов'язано Виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука обчислити та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 рік, з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2011 рік.

На виконання постанови Виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахував та виплатив ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 829,77 грн.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 травня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено (справа № 524/2529/14-а).

Визнано незаконними дії Виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2012 році не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі за 2010-2013 роки, а в розмірі посадового окладу.

Зобов'язано Виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2012 рік, з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2012 рік.

На виконання постанови Виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахував ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 1644,41 грн., які на теперішній час не виплатив.

Оскільки станом на день подання цього позову вищевказане рішення суду не виконано, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 жовтня 2013 року по 15 жовтня 2016 року в сумі 179299,15 грн.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності вини відповідача у невчасному розрахунку позивача при звільненні, оскільки кошти, які були стягнуті на його користь судовим рішенням, не входили до сум, що належали йому при звільненні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та вважає за необхідне зауважити на таке.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 21 січня 2015 року (справа № 6-195цс14) та від 01 квітня 2015 року (справа № 6-41а15).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звільнився з роботи у 2013 році. Спір щодо розміру середнього заробітку виник через декілька років після звільнення та пов'язаний із застосуванням законодавства, що регулює сферу оплати праці. Тобто, роботодавець не був обізнаний про наявність недоплачених сум, які слід було виплатити позивачу при звільненні.

З огляду на викладене, посилання позивача на вищезазначені постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, відповідно до яких Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області зобов'язано обчислити та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011-2012 роки, з урахуванням раніше виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2011-2012 роки, не приймаються до уваги. В даному випадку вина роботодавця відсутня, оскільки при звільненні спору між роботодавцем та працівником щодо належних до виплати сум не було. Лише через певний проміжок часу після звільнення позивач подав позов і судом встановлено, що виплати повинні були бути здійсненні іншим чином, ніж це було зроблено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини відповідача у невиплаті спірних сум, що є підставою для його звільнення від відповідальності за нормами статті 117 КЗпП України.

Така позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України по справі №524/11018/14-а від 24.11.2016р.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Верховного Суду України від 03.07.2013 року, від 29.01.2014 року, від 01.04.2015 року, від 21.01.2015 року, від 15.09.2015 року, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки висновки Верховного Суду України, наведені у вказаних судових рішеннях, стосуються правовідносин щодо невиплати належної працівникові на час звільнення заробітної плати, а у даному випадку допомога була нарахована за судовими рішеннями після спливу тривалого часу від дати звільнення, та спору щодо її розміру у сторін на час звільнення позивача з роботи не існувало, а тому вказана виплата позивачу на день звільнення не належала.

Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що Верховним Судом України по аналогічній справі про стягнення середнього заробітку з того ж відповідача було відмовлено у відкритті провадження та зауважено, що судові рішення, які наводив скаржник як на підставу для перегляду рішень і які, на його думку, свідчили про неоднакову практику Вищого адміністративного суду України - не є тотожними і не можуть слугувати підставою для перегляду рішення Верховним Судом України (постанова ВСУ від 08.12.2015р. справа №21-306а15).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.12.2016р. по справі № 524/8023/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.
Повний текст ухвали виготовлений 14.02.2017 р.