Справа № 815/6652/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6652/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря - Бобровської О.Ю.

за участю сторін:

позивач - ОСОБА_2 (особисто),

представник відповідача - Ващіліна Н.С. (за довіреністю),

перекладач - ОСОБА_3 (особисто),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасувати наказ №227 від 28.11.2016 року, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу №227 від 28.11.2016 року, зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняте ГУ ДМС України в Одеській області рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є необґрунтованим та незаконним, оскільки прийняте без врахування та без дослідження всіх обставин, які мають юридичне значення і стосуються справи.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові (а.с. 3-6).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, вважаючи його необґрунтованим, та просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с. 29-31).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Відповідач на підставі ст. 27 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» є спеціально уповноваженим органом державної виконавчої влади у справах міграції та згідно зі ст.ст. 5, 6, 10, 11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо прийняття рішення про оформлення документів щодо визнання осіб біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, а тому його рішення, дії чи бездіяльність з цього приводу на підставі ст. 55 Конституції України, п. 1 ч. 2 ст. 17, 104 КАС України, ст. 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином ДР Конго, уродженцем м. Кіншаса, за етнічною групою - баконго, за віросповіданням-християнин, рідна мова лінгала, володіє також французькою, англійською та мовою кіконду. За сімейним станом неодружений, має сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає в м. Кіншаса. Позивач має незакінчену вищу освіту, яку здобув у період з 2007 по 2009 роки в інституті будівництва та публічних робіт в м. Кіншаса (ДР Конго). Позивач стверджує, що з 2008 року він був членом опозиційної політичної партії "Християнська демократія", займався пропагандою. Щодо трудової діяльності, на Батьківщині позивач протягом шести місяців 2008 року працював у будівельний фірмі будівельником, на території України він також підробляє будівельником. Позивач повідомив, що йому не відомо місце знаходження близьких родичів, а саме: сестри, сина, мати сина та двох двоюрідних братів. Крім того, позивач зазначив, що 02.07.2012 року його матір та брата було викрадено.

У 2016 році Позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про звернення за захистом в Україні.

28.11.2016 р. Позивач отримав Повідомлення № 451 від 28.11.2016р. про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі Наказу № 227 від 28.11.2016 р. (а.с. 7-8).

Не погоджуючись з наказом ГУ ДМС України в Одеській області № 227 від 28.11.2016 р., позивач оскаржує його у судовому порядку.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначений наказ обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Згідно з ст. 14 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Судом встановлено, що позивачу раніше вже було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Позивач прибув на територію України 29.08.2010 року. Звернення із заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області відбулося 21.06.2013 року. Причинами звернення було побоювання зазнати переслідування через політичну діяльність на батьківщині.

За результатами розгляду матеріалів особової справи ДМС України прийнято рішення від 26.10.2015 № 715-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначене рішення позивач оскаржив у судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2016 року у справі № 815/7260/15, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 року, в задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 було відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.10.2016 року по судовій справі к/800/28079/16-а відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Рішення по справі набрало законної сили 26.07.2016 року.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також судом встановлено, що 28.11.2016 року ОСОБА_2 повторно звернувся з заявою про надання міжнародного захисту. В якості підстав для надання захисту позивач зазначив ті ж самі причини, як і в 2013 році.

Суд зазначає, що чергове звернення від 28.11.2016 року до ГУДМС України в Одеській області є очевидно необґрунтованим та не містить жодних нововиявлених обставин, які б дозволяли повторно розглянути його заяву про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з положенням статті 40 Директиви Європейського парламенту та Ради ЄС «Про загальні процедури надання і втрати міжнародного захисту» від 26.06.2013 року № 2013/32/ЕU, з метою прийняття рішення щодо прийнятності розгляду повторної заяви про надання міжнародного захисту, таку заяву має бути попередньо вивчено на предмет нових відомостей, що виникли або були подані заявником. Якщо після попереднього вивчення відповідних фактів, заявником будуть надані нові відомості, які значно підвищують ймовірність того, що він може кваліфікуватись як біженець відповідно до Директиви 2011/95/ЄС, заява розглядається по суті. При цьому, Директива регламентує, що якщо заявник подає повторну заяву без надання нових доказів або аргументів, невідповідно було б вимагати від держав-членів ЄС проведення нової процедури в повному обсязі. В таких випадках держави - члени повинні мати право відхилити заяву як неприйняту для розгляду відповідно до принципу неприпустимості повторного розгляду.

Окрім цього, було встановлено, що під час перебування на території України, позивач користувався захистом країни своєї громадянської належності, зокрема 27.03.2015 року позивач отримав новий паспортний документ серії ОВ 0773238. На підставі даного паспорту позивач уклав шлюб із громадянкою України, тобто має можливість для отримання дозволу на проживання в України за наявності певних умов, які відмінні від конвенційних умов визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

До територіального підрозділу ДМС України паспортний документ був наданий лише після факту укладання шлюбу, що додатково вказує на зловживання процедурою отримання захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином суд вважає, що Відповідачем було правомірно відмовлено у прийнятті заяви про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки позивач повторно звернувся до відповідача із тотожною заявою за відсутності умов, передбачених п.п. 1.13 ч. 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", тому рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 28.11.2016 року № 227 про відмову в прийнятті заяви про визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту приймалось з урахуванням та дослідженням усіх обставин справи, а тому є законним та обґрунтованим, а у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 69, 71, 72, 86, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 10.02.2017 року.

Суддя Бутенко А.В.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - відмовити.

10 лютого 2017 року.