Справа № 815/1013/16
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 р. Справа № 815/1013/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Одеської області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася з позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Одеської області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2015 року у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги;

- визнати протиправною відмову Державної судової адміністрації України від 15.01.2016 року у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги;

- зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Одеської області 257 686,00 (двісті п'ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. для виплати судді у відставці ОСОБА_1;

- стягнути з Апеляційного суду Одеської області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 257 686,00(двісті п'ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість) грн., шляхом списання коштів головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з відповідного рахунку;

- в порядку ст.257 КАС України та ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановити спосіб та порядок виконання постанови наступним чином: в разі відсутності необхідної суми на рахунку апеляційного суду, провести стягнення 257 686,00 грн. у безспірному порядку за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (КПКВ 0501150)

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги.

Визнано протиправною відмову Державної судової адміністрації України від 15.01.2016 року у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги.

Зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Одеської області 257 686 (двісті п'ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. для виплати вихідної допомоги судді у відставці ОСОБА_1.

Стягнуто з Апеляційного суду Одеської області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2) вихідну допомогу у розмірі 257 686 (двісті п'ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, представником Державної судової адміністрації України було подано апеляційну скаргу про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року та прийняття нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.04.1984 року ОСОБА_1 була обрана суддею Сакського районного суду Кримської області. 21.06.1987 року ОСОБА_1 була обрана суддею Сакського міського суду Республіки Крим. 05.06.1996 року ОСОБА_1 була переведена на посаду судді Київського районного суду м. Одеси. 01.02.2002 року позивач була обрана на посаду судді Апеляційного суду Одеської області.

30 березня 2015 року ОСОБА_1, маючи необхідний для відставки судді стаж роботи, подала заяву про відставку з посади судді Апеляційного суду Одеської області відповідно до ст.131 Конституції України та відповідно до ст.109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

12 листопада 2015 року Постановою Верховної Ради України за № 788-VIII та згідно з наказом голови Апеляційного суду Одеської області від 24.11.2015 року за № 199-ос ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України.

В наказі голови Апеляційного суду Одеської області від 24.11.2015 року за № 199-ос були відсутні посилання на здійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до довідки Апеляційного суду Одеської області № 60 від 25.11.2016 року розмір заробітної плати ОСОБА_1 складав 25 768,60 грн.

18 грудня 2015 року позивач одночасно звернулась до голови Апеляційного суду Одеської області та голови Державної судової адміністрації України із заявами про здійснення нарахування та виплати вихідної допомоги в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою у зв'язку з виходом у відставку.

Листом від 22.12.2015 року № 30172/15 Апеляційний суд Одеської області повідомив ОСОБА_1, що на дату звернення підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні, оскільки в Законі України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» виплата вихідної допомоги судді у разі виходу у відставку не передбачена, чим фактично відмовив у задоволенні вказаної заяви.

Листом від 22.12.2015 року за № 01-22/12-2015 Апеляційний суд Одеської області звернувся до Державної судової адміністрації України, в якому просив надати відповідь щодо можливості фінансування Апеляційного суду Одеської області з питань нарахування та виплати суддям вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат.

Листом від 15.01.2016 року № 11-223/16 Державна судова адміністрація України повідомила, що відповідно до ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, однак оскільки додаткові пільги суддям відсутні, а ст.136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» була виключена відповідно до положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», то правові підстави для нарахування та виплати будь-яких додаткових виплат при звільненні суддям на підставі Постанов Верховної Ради України від 16.07.2015 року № 636-VIII та від 12.11.2015 року № 788-VIII відсутні, чим фактично залишила без задоволення заяву позивача.

Вважаючи протиправними такі дії відповідачів, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що право на відставку позивачка набула до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», яким було виключено ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тому має право на отримання вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку відповідно до ст. 136 вказаного закону.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4, ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 12 листопада 2015 року №788-VIII) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною 6 ст. 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення ОСОБА_1 з посади судді та відрахування її зі штату Апеляційного суду Одеської області, набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення ст. 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (12 листопада 2015 року).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки відповідач при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.

На підставі викладеного та відповідно до змісту вказаних положень чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла думки, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з цим, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить із такого.

Так, згідно ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до ч.2 та ч.6 ст. 94 КАС України - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, вимоги апелянта - Державної судової адміністрації України, щодо стягнення сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 1818,96 грн. (110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») не можуть бути задоволені, оскільки він не є судовими витратами, які пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від13 жовтня 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Одеської області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: