Справа № 332/329/17
Суддя: Мєркулова Л. О.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/329/17
Провадження № 2-а/332/19/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017 року м. Запоріжжя

Заводський районный суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мєркулової Л.О.,

при секретарі - Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду в Заводському районі м.Запоріжжя, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

У своєму позові позивач вказала, що вона з 25.10. 1994 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах по Списку № 1 у відповідності до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення їй пенсії вона продовжувала працювати та пропрацювала до 2005 року.

З 26 жовтня 2004 року вона набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки їй виповнилося 45 років, і 03 січня 2017 року звернулася до управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення їй пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Але, управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя листом від 20.01.2017 року № 2/Х-8 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на загальних підставах, оскільки, на думку відповідача, вона вже і так отримую пенсію за віком.

При цьому, при розрахунку її пенсії за віком застосовується показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік.

Однак, позивач зазначила, що при призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вона не надавала згоду на врахування зарплати із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, тому під час розрахунку моєї пенсії має враховуватись середня заробітна плата по України за 2014, 2015 та 2016 роки.

З відповіддю УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя позивач не згодна, вважає її такою, що порушує її гарантоване Конституцією та Законами України право з наступних підстав.

Станом на день призначення пенсії позивачу виповнилось 45 років, отже, пенсію у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» їй призначено бути не могло, оскільки нею не було досягнуто загального пенсійного віку, який передбачений ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування ».

Оскільки, 25 жовтня 2004 року позивачу виповнилось 55 років, 26 жовтня 2004 року вона отримала право на призначення їй пенсії за віком на загальних підставах.

Умовою для призначення даного виду пенсії є як раз досягнення 55 річного віку.

Таким чином, позивачу має бути призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26, ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, позивач вважає, що той факт, що їй була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» за віком, відповідачем не спростований.

Враховуючи, що Законом № 1058 не передбачена пенсія за віком на пільгових умовах, вважає дії відповідача щодо відмови в призначенні їй пенсії за віком відповідно до вищезазначеного закону протиправними, оскільки в даному випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

У своєму позові позивач просить визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ст. 26, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015, 2016 р.р. та зобовязати управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03 січня 2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, а також стягнути з управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_2, судові витрати, а саме судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 640 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

У судове засідання позивач не з'явилася, але надала письмову заяву, в якій вказав, що позов свій підтримує, просить його задовольнити і розглянути справу без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не зявилася, але надала письмову заяву про розгляд справи без участі представника відповідач, а також надала письмові заперечення, в яких вказала, що працюючий пенсіонер має право на перерахунок пенсії в будь-який час після її призначення, однак не раніше як через два роки після здійснення попереднього При цьому під час перерахунку пенсії величина середньої заробітної плати враховується та, яка використовувалася під час призначення пенсії, тобто це середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії. Позивач ОСОБА_1 не відмовлявся від призначеної пенсії, отримував безперервно пенсію в установлені строки, призначення вже призначеної пенсії суперечить чинному законодавству.

Просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Дослідивши докази по справі, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в

Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя з 25.10.1994 року та отримує пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Таким чином, громадяни України, які мають право одночасно на різні види пенсій, наділені правом обирати, у відповідності до якого закону їм отримувати пенсію, вид пенсії, яку вони хочуть отримувати, та час, з якого вони будуть отримувати дану пенсію.

Судом встановлено, що за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернулася вперше.

Після отримання права на пенсію по п. «а» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» вона продовжувала працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування,

З її пенсії утримувались кошти Пенсійним Фондом як з працюючої особи і з заробітної плати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (подвійне утримання).

Відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» N 1058-ІУ від 09.07.2003 року, а саме п. 2 розділу XV Прикінцевих положень, «Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно абзацу першого частини першої ст. 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 * липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата.(дохід), за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Згідно із ч. З ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Особам, які звернулися за призначенням пенсій в 2016 році, пенсії повинні призначатися із застосуванням усередненого показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в Україні за 2013-2015 роки.

Тобто, дані правовідносини, відповідають вимогам ч.1 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку; вимогам ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років, та вимогам абзацу 1 ч.1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Тому, позивач відповідає всім вимогам для призначення йому пенсії у відповідності до ст. ст. 26, 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058- IV вона звернулася вперше. Після отримання права на пенсію по п. «а» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» вона продовжувала працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, пропрацював більше, ніж два роки, а з її пенсії утримувались кошти Пенсійним Фондом як з працюючої особи.

Тому, позивачу має бути призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст 26, ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з цим, вимога ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Згідно ст.ст. 87, 90 КАС України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2017 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 було укладено договір про надання юридичних послуг (а.с. 14). Згідно п.3.1 вказаного Договору вартість послуг за цим договором складає суму, передбачену Законом України «Про розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Але, фактично вартість послуг не вказана, тому суд позбавлений можливості визначити вартість послуг адвоката, яку сторони обумовили для виконання адвокатського доручення, та порядок відрахування цих платежів (одноразово, за виконання певного доручення, почасова оплата, за отриманий результат по справі і т.д.). При цьому суд вважає, що вартість послуг адвоката за цим договором є суттєва умова договору, тому для вирішення питання стосовно правомірності покладання на відповідача витрат по їх сплаті позивач повинен був надати вказані документи суду.

Окрім того, як вбачається із договору № 476 про надання юридичних послуг, із пункту 4.1. між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підписано додаткову угоду, але таку угоду адвокат не надав. Також, адвокат не надав суду Акт надання юридичних послуг та виконаної роботи , що передбачено вищезазначеним договором і про це зазначено в п.3.4. договору.

Із розрахунку витрат на правову допомогу (а.с.15), складеного адвокатом ОСОБА_3, суд немає можливості встановити, що саме 3 години було витрачено адвокатом на складання адміністративного позову, бо відсутній акт надання юридичних послуг та виконаної роботи, який би був підписаний адвокатом та замовником ОСОБА_1

Суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований в частині призначення їй пенсії, але в частині стягнення витрат на правову допомогу позовні вимоги не обґрунтовані, і тому позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.6,14, 104, 105, 106 КАС України, ст.40,45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду в Заводському районі м. Запоріжжя, про визнання дій протиправним та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ст. 26, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015, 2016 р.р. та зобовязати управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03 січня 2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, а також стягнути з управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_2, судові витрати, а саме судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10 денного строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Л.О.Мєркулова