Справа № 815/1567/16
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1567/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особа: ОСОБА_1, про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, -

СУТЬ СПОРУ:

Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з адміністративним позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особа: ОСОБА_1, в якому просив суд скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1, замовник ОСОБА_1, яка зареєстрована 12.03.2013 року Інспекцію ДАБК в Одеській області за № ОД 41.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

Інспекцією державного архітектурно-будівельною контролю в Одеській області 12.03.2013 року за № ОД 41 була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт - реконструкція нежитлового підсобного приміщення під вирощування та сховища грибів без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_2 замовником будівництва є ОСОБА_1.

Позивач вважає, що зазначена декларація подана та зареєстрована з порушенням діючого законодавства, що, в свою чергу, виключає наявність правових підстав для її реєстрації уповноваженим органом владних повноважень.

Суд, з урахуванням ст.122 та ст.128 КАС України, вирішив розглянути дану адміністративну справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів № 83/1 від 29.05.1991 року для заняття індивідуальною трудовою діяльністю ОСОБА_1 було надано у користування під підсобне приміщення, приміщення площею 48,65 кв. м за № НОМЕР_1 (підвального типу), яке розташоване біля прилеглого АДРЕСА_1 та передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,6 га, яка прилегла до приміщення та межує зі складами, земляними осипами, парковою зоною та дорожньою ділянкою. Також, вищезазначеним рішенням КП ОМБТІ було доручено виготовити технічну документацію.

На виконання вказаного рішення міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів № 83/1 29.05.1991 року у відповідності з Положенням про адресний реєстр міста Одеси Комунальним підприємством «Право» було зарезервовано адресу для об'єкта нерухомого майна: АДРЕСА_3 про що свідчить довідка від 31.03.2011 року № 333563/1.

15.09.2011 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» було виготовлено технічний паспорт на нежитлове підсобне приміщення підвального типу площею 48,7 кв. м в будинку АДРЕСА_4

Проведеною технічною інвентаризацією були зафіксовані технічні характеристики нежитлового приміщення підсобного підвального типу площею 48,7 кв. м в будинку АДРЕСА_1 як об'єкту нерухомого майна, а саме встановлено: матеріал зовнішніх стін камінь черепашник; матеріал перекриття черепашник; приміщення складається з 1-го приміщення 48,7 кв. м; загальна площа приміщень 48,7 кв. м; висота приміщень 2,00, 2,30 м.

19.10.2011 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту комунальної власності Одеської міською ради із заявою про дозвіл викупу нежитлового підсобного приміщення підвального типу площею 48,65 кв. м в АДРЕСА_5.

Відповідно до листа директора Департаменту комунальної власності Одеської міської ради № 01-13/6909 від 16.11.2011 року на адресу Юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_1 дізнався, що Одеська міська рада не визнала за ним право власності на зазначене приміщення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2012 року по справі № 1522/11323/12 за ОСОБА_1 було визнано право власності за набувальною давністю на підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

12.03.2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення під вирощування та сховища грибів без зміни геометричних розмірів за № ОД 41.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши законність дій та рішень відповідачів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до І - ІІІ категорій складності. Зазначені у цій статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Згідно з ч.3 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Державна архітектурно-будівельна інспекція у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» за наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт, отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт не вимагається. Форма декларації про початок виконання будівельних робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.7 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» декларацію про початок виконання будівельних робіт може бути скасовано органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі: подання замовником заяви про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт; отримання відомостей про припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (замовником), смерті фізичної особи - замовника або визнання її безвісно відсутньою; встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об'єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об'єкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

З огляду на матеріали справи суд встановив, що відповідно до листів Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на адресу прокуратури Приморського району м. Одеси № 05/1-10848 від 15.11.2013 року, № 05/1-8407 від 03.08.2015 року у результаті проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства відносно зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 41 від 12.03.2013 року за адресою: АДРЕСА_1, проектна організація НПКФ «АБАТА» та інженер технічного нагляду ОСОБА_3, які зазначені у вказаній декларації, підтвердили правомірність наведених даних у декларації та правомірність вищезазначеної інформації.

Відповідно до виконаного НПКФ «АБАТА» 19.02.2013 року проекту реконструкції нежитлового підсобного приміщення підвального типу без зміни геометричних розмірів і цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1 нежитлове підсобне приміщення знаходиться в підвалі, основними будівельними конструкціями якого є: стіни і склепінчасте покриття - камінь-черепашник; перегородки - камінь-черепашник; покриття підлоги - цементне; загальна площа нежитлових приміщень - 48,7 кв. м; висота приміщень складає від 2,0 до 2,3 м; нежитлове приміщення обладнано електроосвітленням, підключено до міських мереж електропостачання; вентиляція підсобного підвального приміщення здійснюється через існуючу вентиляційну шахту.

Відповідно до вищезазначеного проекту в результаті реконструкції, яка планується та зазначена в декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 41 від 12.03.2013 року, передбачається виконати наступні будівельні роботи з внутрішньої реконструкції: влаштування трьох окремих приміщень; установлення вхідних двостулкових металевих дверей та установлення внутрішніх дерев'яних дверей; внутрішнє оздоблення стін - облицювання керамічною цеглою, склепінчасті стелі з каменю-черепашнику обробити вологостійкими матеріалами; підлоги - керамічною плиткою.

Суд встановив, що в декларації зазначено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видані (крім об'єктів, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не видаються) не вимагаються відповідно до п.25 переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються згідно з Наказом Мінрегіонбуду № 109 від 07.07.2011 року.

Згідно з п.25 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109, реконструкція житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації не потребує отримання містобудівних умов і та обмежень.

Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не підлягають обов'язковій експертизі проекти будівництва об'єктів І-ІІІ категорій складності.

Суд встановив, що в декларації зазначено, що земельна ділянка використовується на підставі - не зазначається відповідно до п.4 Постанови кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 року.

Так, згідно з п.4 Постанови кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 року «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення може проводитися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Згідно з ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до п.2 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

В адміністративному позові позивач зазначає, що приміщення, на реконструкцію якого зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт, перебуває безпосередньо у земельній ділянці, проте документи, які підтверджують право власності чи користування на земельну ділянку у ОСОБА_1 відсутні; також, і саме приміщення не є його власністю.

Згідно з ст.41 Конституції України, ст.321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним.

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном.

Суд встановив, що приміщення загальною площею 48,65 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, не знаходиться на балансі Одеської міської ради, що підтверджується листом КП «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» від 17.06.2013 року № 950.

Крім того, згідно з листом КП БТІ Одеської міської ради № 2277-06/404 від 22.04.2014 року, право власності на спірне нежитлове приміщення підвального типу площею 48,65 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, в комунальному підприємстві не зареєстроване.

Суд зазначає, що декларація зареєстрована на реконструкцію нежитлового підсобного приміщення під вирощування та сховища грибів без змін геометричних розмірів, а не на будівельні роботи по забудові земельної ділянки, на що посилається позивач.

Тобто, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що зазначені в декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 41 від 12.03.2013 року дані є повними та достовірними, а декларація подана у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області мала всі правові підстави для її реєстрації у відповідності до законодавства України.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Суд встановив, що реконструкція нежитлового підсобного приміщення підвального типу без зміни геометричних розмірів і цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 не проведена у зв'язку з неможливістю потрапити у прибережну зону м. Одеси, у тому числі на трасу здоров'я, про що свідчить лист Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради від 20.04.2016 року № 01.1-14/А- 88.

Згідно з ч.1 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до ч.2 ст.83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з пунктами «а», «б», «в» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території відповідних населених пунктів належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

В адміністративному позові позивач зазначає, що Одеська міська рада не передавала у власність чи користування земельну ділянку, у якій розташоване підвальне приміщення, що підтверджується рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року.

Суд встановив, що з 2012 року у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності на спірне приміщення. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2012 року за ОСОБА_1 визнане право власності за набувальною давністю на підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2012 року скасоване ухвалою того ж суду від 30.05.2013 року за наслідком його перегляду за заявою прокуратури Приморського району м. Одеси про перегляд заочного рішення суду. Після повторного розгляду справи рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано право власності на вищезазначений об'єкт нерухомості.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, прокуратурою Приморського району м. Одеси 21.02.2014 року було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.05.2014 задоволена, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року скасоване, провадження по справі закрите.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.11.2014 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, ухвала апеляційного суду Одеської області від 15.05.2014 скасована, справа направлена до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року задоволено апеляційну скаргу прокуратури Приморського району м. Одеси, скасоване рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.06.2015 року було відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у зазначеній справі за його касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду України від 04.09.2015 року у допуску до провадження зазначеної справи відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.12.2015 року заява ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області за нововиявленими обставинами залишена без задоволення.

Позивач вважає, що оскільки право власності ОСОБА_1 на спірне майно не підтверджено жодним документом, то відповідно проводити реконструкцію об'єкту, який йому не належить він права не має.

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Апеляційний суд Одеської області в своїй ухвалі від 24.12.2015 року у справі № 88-ц/785/51/15, що набрала законної сили, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року, встановив, що предметом спору є саме нежитлове приміщення (підсобне приміщення), загальною площею 48,65 кв. м, яке було передано заявнику ОСОБА_1 у користування у 1991 році. Правовий статус зазначеного приміщення було визначено міжвідомчою комісією Приморської райради народних депутатів ще у 1991 році. Статус спірного нежитлового приміщення також відображено у технічному паспорті, декларації про початок виконання будівельних робіт та підтверджується висновком судово-будівельно-технічним експертним дослідженням № ЕД-2-1-90/15 від 07.09.2015 року. Заявник ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.344 Цивільного кодексу України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та протягом 15 років відкрито користується спірним нежитловим приміщенням (строк якого починається з 01.01.2016 року) не позбавлений можливості захистити, на думку заявника, свої порушені права шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності на спірне нежитлове приміщення за набувальною давністю з інших підстав, відповідно до ч.3 ст.344 Цивільного кодексу України, або іншим шляхом захистити свої права.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд встановив, що ОСОБА_1 як власник за давністю володіння, реалізовуючи своє право на судовий захист, закріплене ст.15 та ст.16 Цивільного кодексу України, звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про визнання права власності на вказане нежитлове підсобне приміщення з підстав, які виникли 01.01.2016 року відповідно до ч.3 ст.344 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе; фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що надані докази підтверджують факт володіння та користування ОСОБА_1 нежитловим підсобним приміщення підвального типу площею 48,65 кв. м в АДРЕСА_5, ще з 1991 року.

З урахуванням зазначеного, суд встановив, що оскільки ОСОБА_1 фактично володіє та користується нежитловим підсобним приміщення підвального типу площею 48,65 кв. м в АДРЕСА_5, ще з 1991 року, то він має право на проведення реконструкції цього приміщення 1-ї категорії складності без змін геометричних розмірів за відсутності дозволу Одеської міської ради, як власника земельної ділянки в якій це приміщення розташоване.

Тобто, суд вважає, що відсутні встановлені законом підстави для скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1, замовник ОСОБА_1, яка зареєстрована 12.03.2013 року Інспекцію ДАБК в Одеській області за № ОД 41.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже, відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідач та третя особа довели суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами з посиланням на відповідні положення законодавства про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-72, 86, 94, 122, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко