Справа № 804/6755/16
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"07" лютого 2017 р.Справа № 804/6755/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

секретарі судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,

за участі представника позивача Федорової Г.В.,

представника відповідача Резнікова Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі №804/6755/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Вітлюс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 11.10.2016 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за формою «Р» № від 04.10.2016 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 04.10.2016 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача,пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Вітлюс» є юридичною особою (), перебуває на обліку в ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, є платником ПДВ з 08.09.1997 року (а.с.13 т.1).

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, є суб'єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі листа ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області №5969/10/04-62-22-3 від 17.02.2015 року ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Вітлюс» надало податковому органу витребувані фінансові документи.

Позивачем, внаслідок усних зауважень податкового органу щодо виявлених недоліків первинних документів ТОВ ВКФ «Вітлюс» з «сумнівними» контрагентами подано до податкового органу заяви від 16.04.2015 року про застосування податкового компромісу по ПДВ з уточнюючими розрахунками до них, від якої в подальшому позивач відмовився.

В період з 08.06.2015 року по 12.06.2015 року ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ ВКФ «Вітлюс» з питань, які стосуються витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та суми завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, в межах податкових (звітних) періодів та суб'єктів господарювання, по господарських операціях (взаємовідносинах), за якими платником податків подано уточнюючі розрахунки, за результатами якої 15.06.2015 року складено акт за № 2946/01-62-22-1/19428574 (а.с.101-108 т.1).

Згідно висновків вказаного акту перевірки податковим органом встановлено:

- підтвердження даних уточнюючих розрахунків щодо самостійної відмови від «сумнівного» податкового кредиту на суму ПДВ 5038655,49 грн.;

- не підтверджено дані уточнюючих розрахунків по процедурі податкового компромісу від 16.04.2015 року за лютий 2014 року на суму ПДВ 209762 грн., за березень 2014 року на суму ПДВ 354669 грн., що призвело до порушення п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України та заниження податку на додану вартість в сумі 564431 грн., в тому числі за лютий 2014 року на суму 209762 грн. та за березень 2014 року в сумі 354669 грн. через не вірно вказаний ідентифікаційний код юридичної особи в уточнюючих розрахунках;

- порушення пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, підрозділу 9 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, які внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» від 25.12.2014 року № 63-VIII, через заниження податку на прибуток на загальну суму 1142529 грн., в тому числі: ІІ квартал 2012 року - 501139 грн., ІІІ квартал 2012 року - 641390 грн., оскільки позивачем не подано податковому органу уточнюючих розрахунків по процедурі податкового компромісу.

Зазначеною перевіркою податковим органом перевірявся період з 01.05.2012 року по 31.03.2014 року, однак, податок на прибуток досліджено та донараховано за ІІ та ІІІ квартали 2012 року, а період січня-березня 2014 року залишено ДПІ без дослідження правильності оподаткування податком на прибуток за результатами процедури податкового компромісу.

Крім того, в період з 10.08.2016 року по 23.08.2016 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ ВКФ «Вітлюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2016 року, за наслідками якої 31.08.2016 року складено акт перевірки №470/04-36-14-01-07/19428574, висновками якого в тому числі зазначено про заниження позивачем податку на прибуток в сумі 486871 грн., в тому числі за 2014 рік в сумі 486162 грн., за І півріччя 2016 року в сумі 709 грн. (а.с.32-63 т.1).

Крім того, висновками вказаного акту перевірки встановлено порушення позивачем пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), підрозділу 9 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, які внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» від 25.12.2014 року № 63-VIII, чим занижено податок на прибуток в сумі 486 871 грн., у тому числі за 2014 рік в сумі 486 162 грн., за І півріччя 2016 року у сумі 709 грн..

На підставі акту перевірки від 31.08.2016 № 470/04-36-14-01-07/19428574 Головним Управлінням ДФС у Дніпропетровській області 04.10.2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на суму 486871,00 грн., та нараховано штрафну санкцію на суму 24435,50 грн..

Не погодившись із зазначеним рішенням податкового органу, ТОВ ВКФ «Вітлюс» оскаржило його до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

За змістом пункту 1 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

За загальним правилом, юридична відповідальність настає у випадку встановлення вини особи на підставі правозастосовного акту - рішення компетентного органу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено та проти цього не заперечували представники сторін, що на 16 квітня 2015 року будь-яке рішення, зокрема, акт перевірки податкового органу, який би підтверджував сумнівність господарських операцій ТОВ ВКФ «Вітлюс» з його контрагентами, та який би став підставою для подання підприємством заяви про застосування податкового компромісу, відсутнє.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) (далі по тексту - Закон №996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 Закону України №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704) первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.4 вказаного Положення встановлено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Пунктом.185.1 ст.185 ПК України визначено операції платників податку що є об'єктами оподаткування.

За змістом ст. 189 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами, який включає, зокрема, загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

За приписами пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких, передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін. визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податковим органом в акті перевірки зазначено про нереальність господарських операцій між ТОВ ВКФ «Вітлюс» його контрагентами (ТОВ «Акцент Трейд», ТОВ «Спецторг-Інвест», ТОВ «Дніпросфера») за період січень-березень 2014 року та формальність складання первинних документів, оскільки товарно-транспортні накладні не відповідають вимогам Наказу Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29.12.1995 року № 488/346, через відсутність конкретної адреси навантаження товарно-матеріальних цінностей (зазначено лише - м.Дніпропетровськ або м.Дніпропетровськ, вул.Мечнікова), що позбавляє можливості визнати факт транспортування товарно-матеріальних цінностей. Також відповідачем зазначено про відсутність об'єктів оподаткування по ланцюгу постачання товарно-матеріальних цінностей.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у перевіряємий період ТОВ ВКФ «Вітлюс» мало взаємовідносини з ТОВ «Сіріус Стандарт», ТОВ «Фортуна-Контракт», ТОВ «Акцент Трейд», ТОВ «Спецторг-Інвест».

Так, між ТОВ ВКФ «Вітлюс" та ТОВ «Акцент Трейд» 02.01.2014 року укладено договір № 1412, у відповідності до умов якого ТОВ «Акцент Трейд» (постачальник) зобов'язався передавати ТОВ ВКФ «Вітлюс» (покупець) товар (гумова суміш), а покупець прийняти такий товар та оплати на умовах договору (а.с.141-143 т.1).

На підтвердження виконання господарської операції позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надано:

- видаткові накладні №167 від 02.01.2014 року, №168 від 03.01.2014 року, №327 від 07.02.2014 року, №328 від 10.02.2014 року, №1013 від 03.03.2014 року, №1015 від 05.03.2014 року, №1018 від 11.03.2014 року , №1021 від 14.03.2014 року, №1028 від 25.03.2014 року (а.с.144, 147, 150, 153, 156, 159, 162, 165, 168 т.1);

- податкові накладні від 02.01.2014 року №232, від 03.01.2014 року №233, від 07.02.2014 року №67, від 10.02.2014 року №68, від 03.03.2014 року №402, від 05.03.2014 року №404, від 11.03.2014 року №407, від 14.03.2014 року №410, від 25.03.2014 року №417 (а.с.146, 149, 152, 155, 158, 161, 164, 167, 170 т.1);

- платіжні доручення від 21.02.2014 року №79, від 26.02.2014 року №84, від 26.02.2014 року №86, від 27.02.2014 року №87, від 05.03.2014 року №96, від 05.03.2014 року №95, від 05.03.2014 року №97, від 20.03.2014 року №36, від 20.03.2014 року №140, від 03.04.2014 року №60, від 17.04.2014 року №74 (а.с.171-181 т.1).

Товар за договором №1412 від 02.01.2014 року перевозився водієм ТОВ ВКФ «Вітлюс» ОСОБА_3. Трудові відносини між зазначеною особою та позивачем підтверджуються наказом ТОВ ВКФ «Вітлюс» №25 від 03.06.2013 року, заявою від 31.05.2013 року, типовим договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 26-28 т.3).

Також, на підставі нотаріально засвідченого договору оренди автомобіля від 05.11.2009 року, укладеного між ТОВ ВКФ «Вітлюс» та ОСОБА_4, у розпорядженні ТОВ ВКФ «Вітлюс» перебував автомобіль бортовий маловантажний-В марки «ГАЗ 330202 СПГ», 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, VIN НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований РП РЕВ 2-го MB ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 29 т.3). Факт передачі в оренду вищевказаного автомобіля підтверджується актом приймання-передачі автомобіля від 05.02.2009 року (а.с. 30 т.3).

З вказаних документів вбачається , що договір оренди автомобіля укладено сторонами строком на п'ять років, тобто до 05.11.2014 року. Спірні операції відбувались протягом січня 2014 року - березня 2014 року, тобто під час дії договору оренди автомобіля.

Здійснення транспортування товару від місця навантаження до місця призначення - складу ТОВ ВКФ «Вітлюс» за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Шинна, 27, підтверджується товарно-транспортними накладними №Р167 від 02.01.2014 року, №Р168 від 03.01.2014 року, №Р327 від 07.02.2014 року, №Р328 від 10.02.2014 року, №1013 від 03.03.2014 року, №Р1015 від 05.03.2014 року, №Р1017 від 11.03.2014 року, №Р1020 від 14.03.2014 року, №П1028 від 25.03.2014 року (а.с.145, 148, 151, 154, 157, 163, 166, 169 т.1).

Весь отриманий від ТОВ «Акцент-Трейд» товар поставлено на склад ТОВ ВКФ «Вітлюс» за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Шинна, 27, та оприбуткований там, що підтверджується картками складського обліку форми М-17 за № 7748, 5783, 645, 1970, 7687, відповідно до яких зазначено дату надходження товару на адресу позивача; особу, від якої одержано товар; вид та кількість товару й підпис отримувача (а.с.105-109, 114 т.2).

Товар (гумова суміш) закуповувався ТОВ ВКФ «Вітлюс» у зв'язку з виробничою необхідністю, а саме для виготовлення продукції та її подальшого продажу.

Крім того, між ТОВ ВКФ «Вітлюс» та ТОВ «Дніпросфера» 02.01.2014 року укладено договір № 87, у відповідності до умов якого ТОВ «Дніпросфера» (постачальник) зобов'язався передавати ТОВ ВКФ «Вітлюс» (покупець) товар (гумова суміш, крд, стрічки бинту вальні), а покупець приймати такий товар та оплачувати на умовах договору (а.с.184-186 т.1).

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надано:

- видаткові накладні №173 від 06.01.2014 року , №174 від 13.01.2014 року, №175 від 15.01.2014 року, №780 від 03.03.2014 року, №781 від 04.03.2014 року, №782 від 05.03.2014 року, №783 від 06.03.2014 року, №784 від 07.03.2014 року, №785 від 11.03.2014 року, №786 від 12.03.2014 року, №787 від 13.03.2014 року, №788 від 14.03.2014 року, №789 від 17.03.2014 року, №790 від 19.03.2014 року, №791 від 21.03.2014 року, №792 від 24.03.2014 року (а.с.187, 190, 193, 196, 199, 202, 205, 208, 211, 214, 217, 220, 223, 226, 229, 232 т.1);

- податкові накладні від 06.01.2014 року №269, від 13.01.2014 року №270, від 15.01.2014 року №271, від 03.03.2014 року №443, від 04.03.2014 року №444, від 05.03.2014 року №445, від 06.03.2014 року №446, від 07.03.2014 року №447, від 11.03.2014 року №448, від 12.03.2014 року №449, від 13.03.2014 року №450, від 14.03.2014 року №451, від 17.03.2014 року №452, від 19.03.2014 року №453, від 21.03.2014 року №454, від 24.03.2014 року №455 (а.с.189, 192, 195, 198, 201, 204, 207, 210, 213, 216, 219, 222, 225, 228, 231, 234 т.1);

- платіжні доручення від 17.04.2014 року №235, від 17.04.2014 року №76, від 08.05.2014 року №101, від 26.02.2014 року №82, від 08.05.2014 року №136 (а.с.235-239 т.1).

Пунктом 3.7 договору поставки поставку товару транспортом покупця, тобто ТОВ ВКФ «Вітлюс».

Товар перевозився водієм ТОВ ВКФ «Вітлюс» ОСОБА_3 автомобілем бортовим маловантажним-В марки «ГАЗ 330202 СПГ».

Здійснення транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними від 06.01.2014 року №Р173, від 13.01.2014 року №Р174, від 15.01.2014 року №Р175, від 03.03.2014 року №Р780, від 04.03.2014 року №Р781, від 05.03.2014 року №Р782, від 06.03.2014 року №Р783, від 07.03.2014 року №Р784, від 11.03.2014 року №Р785, від 12.03.2014 року №Р786, від 13.03.2014 року №Р787, від 14.03.2014 року №Р788, від 17.03.2014 року №Р789, від 19.03.2014 року №Р790, від 21.03.2014 року №Р791, від 24.03.2014 року №Р792 (а.с.188, 191, 194, 197, 200, 203, 206, 209, 212, 215, 218, 221, 224, 227, 230, 233 т.1).

Весь отриманий від ТОВ «Дніпросфера» товар поставлено на склад ТОВ ВКФ «Вітлюс» за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Шинна, 27, що підтверджується картками складського обліку форми М-17 №№1977 6991 7375 (а.с.115-117 т.2).

Крім того, між ТОВ ВКФ «Вітлюс» та ТОВ «Спецторг-Інвест» 24.02.2014 року укладено договір №108, у відповідності до умов якого ТОВ «Спецторг-Інвест» (постачальник) зобов'язався передавати ТОВ ВКФ «Вітлюс» (покупець) товар (арматура заставна та т.і), а покупець приймати такий товар та оплачувати на умовах договору (а.с.240-242 т.1).

На підтвердження виконання умов зазначеного договору суду надано:

- видаткові накладні №689 від 03.03.2014 року, №690 від 04.03.2014 року, №691 від 05.03.2014 року, №692 від 06.03.2014 року, №693 від 07.03.2014 року, (а.с.1, 4, 7, 10, 13, т.2);

- податкові накладні від 03.03.2014 року №481, від 04.03.2014 року №482, від 05.03.2014 року №483, від 06.03.2014 року №484, від 07.03.2014 року №485 (а.с.3, 6, 9, 12, 15 т.2).

Здійснення транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними №Р689 від 03.03.2014 року, №Р690 від 04.03.2014 року, №Р691 від 05.03.2014 року, №Р692 від 06.03.2014 року, №Р693 від 07.03.2014 року(а.с.2, 5, 8, 11, 14 т.2);

Крім того, між ТОВ ВКФ «Вітлюс» та ТОВ «Спецторг-Інвест» 24.02.2014 року укладено договір №107, у відповідності до умов якого ТОВ «Спецторг-Інвест» (постачальник) зобов'язався передавати ТОВ ВКФ «Вітлюс» (покупець) товар, а покупець приймати такий товар та оплачувати на умовах договору (а.с.16-18 т.2).

На підтвердження виконання умов зазначеного договору суду надано:

- видаткові накладні №684 від 03.03.2014 року, №685 від 04.03.2014 року, №686 від 05.03.2014 року, №687 від 06.03.2014 року, №688 від 07.03.2014 року (а.с.19, 22, 25, 28, 31 т.2);

- податкові накладні від 03.03.2014 року №476, від 04.03.2014 року №477, від 05.03.2014 року №478, від 06.03.2014 року №479, від 07.03.2014 року №480 (а.с.21, 24, 27, 30, 33 т.2).

Здійснення транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними №Р684 від 03.03.2014 року, №Р685 від 04.03.2014 року, №Р686 від 05.03.2014 року, №Р687 від 06.03.2014 року, №Р688 від 07.03.2014 року (а.с.20, 23, 26, 29, 32 т.2).

Також, між ТОВ ВКФ «Вітлюс» та ТОВ «Спецторг-Інвест» 02.01.2014 року укладено договір №88, у відповідності до умов якого ТОВ «Спецторг-Інвест» (постачальник) зобов'язався передавати ТОВ ВКФ «Вітлюс» (покупець) товар, а покупець приймати такий товар та оплачувати на умовах цього договору (а.с.34-36 т.2).

На підтвердження виконання умов зазначеного договору суду надано:

- видаткові накладні №174 від 03.01.2014 року, №175 від 16.01.2014 року, №176 від 20.01.2014 року, №387 від 04.02.2014 року, №388 від 06.02.2014 року, №389 від 24.02.2014 року, №680 від 11.03.2014 року, №681 від 12.03.2014 року, №682 від 14.03.2014 року, №683 від 17.03.2014 року (а.с.37, 40, 43, 46, 49, 50, 53, 56, 59, 62 т.2);

- податкові накладні від 03.01.2014 року №236, від 16.01.2014 року №237, від 20.01.2014 року №238, від 04.02.2014 року №376, від 06.02.2014 року №377, від 17.03.2014 року №475, від 12.03.2014 року №473, від 14.03.2014 року №474, від 17.03.2014 року №475, (а.с.39, 42, 45, 48, 52, 55, 58, 61, 64 т.2);

- платіжними дорученнями від 08.04.2014 року №61, від 17.04.2014 року №75, від 17.04.2014 року №77, від 21.02.2014 року №77, від 21.02.2014 року №81, від 26.02.2014 року №83,від 20.03.2014 року№141 (а.с.65-67, 71-74 т.2).

Здійснення транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними №Р174 від 03.01.2014 року, №Р175 від 16.01.2014 року, №Р176 від 20.01.2014 року, №Р387 від 04.02.2014 року, №Р389 від 24.02.2014 року, №Р680 від 11.03.2014 року, №Р681 від 12.03.2014 року, №Р682 від 14.03.2014 року, №Р683 від 17.03.2014 року (а.с.38, 41, 44, 47, 51, 54, 57, 60, 63 т.2).

Крім того, на підтвердження виконання умов договорів між ТОВ ВКФ «Вітлюс» та ТОВ «Спецторг-Інвест» надано картки складського обліку матеріалів №№6875, 7640, 959, 955, 954, 769, 951, 2262, 3394, 6422, 6423, 3131, 7318, 7659, 7267, 748, 966, 1360, 7593, 0031, 2002, 5490, 965, 6954, 5494, 5491, 7686, 4907, 1914, 7685, 7748, 957, 4722, 682, 5495, 7592, 1011, 1057, 7762 7761 1426 8012 (а.с.75-104, 110-113, 118 - 127 т.2).

Придбаний позивачем товар використовувався у господарській діяльності (виготовлення гумових деталей) та реалізовувся позивачем ТОВ «Восток Руда», ВАТ «Южний гірничо-збагачувальний комбінат», ТОВ «Торгівельна промислова інвестиційна компанія», ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ВАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Дніпропетровський стрілочний завод», ПАТ «АрсілорМіттал Кривий Ріг», ПП «Агроспецпроект», ЗАТ «Ерлан» що підтверджується наступними документами:

- договір купівлі-продажу №011111 від 01.11.2011 року з додатками (а.с. 35-41 т.3);

- видаткові накладні №77 від 18.03.2014 року, №78 від 18.03.2014 року, довіреності №213 від 18.03.2014 року, товарно-транспортна накладна № 8632, акт приймання-передачі від 18.03.2014 року (а.с. 42-46 т.3);

- договір №1049 від 05.07.2012 року з додатками (а.с. 47-52 т.3);

- видаткова накладна №2 від 10.01.2014 року,

- товарно-транспортна накладна №2165,

- акт приймання-передачі продукції від 10.01.2014 року (а.с. 53-55 т.3);

- договір №35 П-13 від 23.12.2013 року (а.с. 56-58 т.3);

- видаткова накладна №4 від 03.01.2014 року, довіреність № 6 від 24.12.2013 року (а.с. 59, 60 т.3);

-договір №139-09-01 від 11.01.2012 року з додатками (а.с. 61-69 т.3);

- видаткова накладна № 7 від 17.01.2014 року, довіреність від 17.01.2014 року за № 80, товарно-транспортна накладна № Р7 від 17.01.2014 року (а.с. 70-72 т.3);

- договір №1655-08-01 від 21.10.2013 року (а.с.73-78 т.3);

- видаткова накладна №6 від 17.01.2014 року, товарно-транспортні накладні №Р6 від 17.01.2014 року, №26 від 23.01.2014 року, довіреність №125 від 23.01.2014 року, товарно-транспортна накладна №2831, видаткова накладна №61 від 27.02.2014 року, товарно-транспортна накладна №Р61 від 27.02.2014 року, довіреність від 20.02.2014 року за №361 (а.с.79-86 т.3);

- договір поставки № 44 від 15.01.2013 року (а.с. 87-94 т.3);

- видаткова накладна №1 від 10.01.2014 року, товарно-транспортна накладна №6596, видаткові накладні №10 від 17.01.2014 року, №11 від 17.01.2014 року, № 14 від 17.01.2014 року, № 9 від 17.01.2014 року, довіреності від 17.01.2014 року (а.с.95-101 т.3);

- договір №33 П-13 від 14.10.2013 року з додатками (а.с. 102-104 т.3);

- видаткова накладна №34 від 29.01.2014 року, довіреність від 29.01.2014 року, товарно-транспортна накладна № 5228 (а.с. 105-107 т.3);

- договір поставки № 880 від 11.03.2013 року (а.с. 108-111 т.3);

- видаткова накладна №22 від 23.01.2014 року, товарно-транспортна накладна № Р22 від 23.01.2014 року, довіреності від 22.01.2014 року за № 307, №30, видаткова накладна №28 від 24.01.2014 року (а.с. 112-116 т.3);

-договір постачання №034/СН від 17.01.2014 року з додатками (а.с. 117-120 т.3);

- видаткова накладна №30 від 27.01.2014 року, довіреність від 27.01.2014 року за № 65, товарно-транспортна накладна № Р30 від 27.01.2014 року (а.с. 121-123 т.3);

-договір № 3759 від 28.12.2012 року з додатками (а.с. 124-135 т.3);

- видаткова накладна № 38 від 05.02.2014 року, товарно-транспортна накладна № Р38 від 05.02.2014 року (а.с. 136-137 т.3);

- договір № 5П-14 від 22.01.2014 року з додатками (а.с. 138-141 т.3);

- видаткова накладна № 43 від 07.02.2014 року, довіреність від 07.02.2014 року за № 40, товарно-транспортна накладна № 5626 (а.с. 142,143 т.3);

- договір № 30 від 04.01.2011 року з додатками (а.с. 144-148 т.3);

- видаткова накладна № 65 від 28.02.2014 року, довіреність № 000172, товарно-транспортна накладна № 65 від 28.02.2014 року (а.с. 149-151 т.3);

- картки складського обліку матеріалів № 682, 3131, 7317 (а.с. 152-154 т.3);

Вся зазначена вище первинна документація містить усі необхідні реквізити, передбачені п.п.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у тому числі зазначено найменування продукції, об'єми постачання, виконавці, печатки, суми коштів, що сплачені на виконання угод та т.і.

Отже, відомості акту перевірки, який став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, свідчать про наявність документів, які підтверджують факт реалізації товару, транспортування товару покупцем від постачальника, оплату вартості цього товару, у тому числі і сплата ПДВ. Тобто, в акті перевірки відображені ті обставини, як здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - постачальниками.

В акті перевірки не зазначається про випадки ненадання підприємством під час перевірки первинних документів, як і не зазначено про витребування податковим органом у позивача під час перевірки будь-яких додаткових документів.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (ухвала ВАСУ від 20.01.2015 року № К/800/15312/13).

Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами у перевіряємий період. Весь обсяг документів, наданих позивачем при перевірці, є достатнім і свідчить про реальне настання правових наслідків, що обумовлені спірними угодами.

Відповідачем не спростовано того факту, що всі податкові накладні були зареєстровані в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних, а також того факту, що вказані вище контрагенти позивача є платниками податку на додану вартість та сплачують його, з Єдиного державного реєстру підприємств не виключені, податкову адресу не змінювали. Доказів звернення податкового органу до суду з позовами про припинення таких юридичних осіб у зв'язку з відсутністю підприємств за податковою адресою та неподанням податкової звітності не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Посилання апелянта на ту обставину, що свідоцтва платників ПДВ контрагентів позивача ТОВ «Акцент Трейд», ТОВ «Спецторг-Інвест», ТОВ «Дніпросфера» анульовані 07.07.2014 року колегією суддів до уваги не приймається, оскільки всі зазначені вище господарські операції між ТОВ ВКФ «Вітлюс» та зазначеними контрагентами відбувались у період до травня 2014 року, тобто у період діяльності таких контрагентів.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначені вище податкові накладні зареєстровані в реєстрі податкових накладних, товарно-транспортні накладні містять відповідні відмітки постачальників та отримувачів, банківські виписки містять відмітки банку, податкові декларації містять відмітки податкового органу, тобто зазначені документи існували на час перевірки.

Посилання представника податкового органу на ту обставину, що позивачем деякі документи надані лише в судовому засіданні, а тому такі документи не можуть бути належними доказами по справі, оскільки при перевірці не надавались, колегією суддів до уваги не приймаються з наступних підстав.

Норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки.

Не дає підстави для такого висновку і пункт 44.6 статті 44 ПК України, відповідно до якого у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складенні такої звітності.

Адже наведена норма Кодексу лише визначає статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежує право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Посилання апелянта на обставини, які на думку податкового органу викликають сумнів у добросовісності підприємств, які мали взаємовідносини по ланцюгу постачання товарно-матеріальних цінностей з контрагентами позивача, колегією суддів до уваги не приймається з огляду на наступне.

Правова позиція Верховного Суду України у розглядуваній категорії спорів, відображена, зокрема, в постанові від 31.01.2011 року № 14/11 у справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. Так, за тотожних обставин та на підставі вказаних норм закону Верховний Суд України дійшов висновку про те, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Такий висновок Верховного суду України узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Булвес проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини в рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, зобов'язання контрагентів позивача, а тим більш контрагентів підприємств, що є контрагентами позивача, не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними суб'єктами господарювання, з якими постачальник мав певні господарські відносини, порушеннями вимог законодавства щодо створення підприємства та ведення фінансово-господарської діяльності чи певними недоліками при складанні первинних документів.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області не доведено правомірність податкового повідомлення-рішення за формою «Р» № від 04.10.2016 рок.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі №804/6755/16 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі №804/6755/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 13 лютого 2017 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак