Справа № 200/6175/16-а
Суддя: Литвиненко І. Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А Справа № 200/6175/16-а

Ім'ям України Провадження 2а/200/277/16

13 вересня 2016 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Литвиненка І.Ю.

при секретарі - Козловій Ю.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції ДВП ГУ НП України у Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у квітні 2016 року звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача - УПП ДВП ГУ НП України у Дніпропетровській області, прохаючи суд визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС № 470444 від 28 березня 2016 року, що винесена інспектором патрульної поліції Великохатьком А.С., про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, а справу закрити за відсутністю у його діях ознак складу злочину.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 28 березня 2016 року, близько 14 години 25 хвилини, керуючи автомобілем марки РЕНО, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Набережній Заводській у м. Дніпропетровську зі швидкістю, що складала 58-60 км/год. Під'їжджаючи до Крижаного палацу, побачивши пішоходів, що рухалися по узбіччю дороги та наближалися до пішохідного переходу, він знизив швидкість. Оцінивши небезпеку руху, продовжив рухатися далі. Проїхавши після цього відстань близько 700 метрів, він був зупинений працівниками патрульної поліції, які пред'явили йому претензії про порушення ним вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху у вигляді ненадання переваги пішоходам при проїзді нерегульованого пішохідного переходу. За ним їхав водій ОСОБА_3, який побачивши, що його спинили працівники поліції, під'їхав до нього і сказав, що готовий бути свідком, надавши йому номер свого мобільного телефону. Він пояснив патрульним поліцейським, що бачив пішоходів, що підходили до переходу, однак, через те, що вони не були на самому переході, проїхав його, зменшивши швидкість. На це поліцейський Великохатько А.С. відповів йому, що допущене ним об 14 годині 25 хвилині правопорушення зафіксовано на нагрудну поліцейську відеокамеру, однак, самого відеозапису не показав. Також, о 16 годині 20 хвилині, від'їжджаючи з місця зупинки, працівники поліції, Великохатько А.С. обвинуватив його у порушенні вимог п 9.9»Б» Правил дорожнього руху - у тому, що він не увімкнув аварійну сигналізацію автомобіля при його зупинці на вимогу працівників поліції. Він відповів, що вимкнув її, так як двохгодинного навантаження, при непрацюючому двигуні, його акумулятор не витримає. Крім того, внаслідок блиску маячків від припаркованого поряд з його автомобілем автомобіля патрульної поліції, аварійної сигналізації його автомобіля не було видно, тому він її не включав.

Не зважаючи на його пояснення, інспектором поліції Великохатьком А.С. його піддано адміністративному стягненню за нібито порушення ним вимог п 18.1 та 9.9 п.»Б» Правил дорожнього руху. Вважає, що притягнутий до адміністративної відповідальності безпідставно, так як Правил дорожнього руху він не порушував, а притягнення до відповідальності є наслідком його принципової позиції із відстоювання того факту, що він не є правопорушником. Підтвердженням цьому є те, що поліцейські використали більше двох годин часу на складення протоколу про вчинення ним правопорушення та на постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, здійснюючи на нього тиск.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Незаконність постанови полягає у тому, що адміністративного правопорушення він не вчиняв.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник до суду не з'явився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 22).

Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача. З цих підстав суд розглянув справу за відсутності представника відповідача та виніс постанову.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, з'ясувавши фактичні обставини у справі та перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Допитаний, як свідок, ОСОБА_3 показав, що є знайомим позивача. 28 березня 2016 року він їхав за ним на автомобілі і бачив суть того, у чому ОСОБА_1 звинуватили працівники поліції. Насправді, ОСОБА_1 ніякого правопорушення не вчиняв і його зупинили працівники поліції безпідставно. В його автомобілі є відеореєстратор, однак у цей момент він не працював, а на мобільний телефон він не міг зняти моменту зупинки ОСОБА_1 та тих дій, які їй передували, тому що керував автомобілем. Свідчить про те, що зупинка ОСОБА_1 з боку поліції була безпідставною, так як пішоходи, які стояли біля пішохідного переходу «зебра», навіть не ступили на проїжджу частину дороги. Раз вони не ступили на проїжджу частину дороги, то не збиралися її переходити. Стояння осіб на тротуарі біля пішохідного переходу не потребує зупинки автотранспорту. Крім того, бачачи цих людей, ОСОБА_1 стишив хід, але вони так і не стали переходити.

Свідок Великохатько А.С. суду пояснив, що працює інспектором патрульної поліції і саме він, будучи очевидцем вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, притяг його до відповідальності. І ОСОБА_1, і свідок ОСОБА_3 показують суду неправду, так як ОСОБА_1 їхав перед ним на автомобілі, що перевищує межу встановленої у місті швидкості, та не спинився перед пішохідним переходом для пропуску групи пішоходів, які побоялися на нього ступити саме через те, що він мчав на великій швидкості. Після зупинення на вимогу поліції, яка його доганяла з включеними спец сигналами, він не увімкнув аварійної сигналізації. Відеозйомка вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, яка велася, до цього часу не збереглася, тому що зберігається лише місяць зо дня зйомки.

Судом встановлено, що 28 березня 2016 року інспектором ПП УПП у м. Дніпропетровську Великохатьком А.С., за наслідками розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню у вигляду штрафу у сумі 425 гривень (а.с. 4). Згідно з цією постановою, у цей день, о 14 годині 25 хвилині, ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки Рено, моделі «Кенгу», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Набережній Заводській у м. Дніпропетровську. Під час руху, на нерегульованому пішохідному переході, у порушення вимог пунктів 9.9, 18.1 Правил дорожнього руху, не надав дороги пішоходам, та після зупинку транспортного засобу на вимогу працівника поліції, не увімкнув світлову аварійну сигналізацію, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП України, що відзнято на нагрудну відеокамеру ДМ 4873 (16і20) (а.с. 4).

Нормою ч. 2 ст. 8 Конституції України встановлено, що звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 256 КпАП України, протокол підписується особою, яка його склала та особою, яка притягається до відповідальності, а за наявності свідків і потерпілих, також і цими особами; у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення та зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. Відповідно до вимог ст. 251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є, наряду з іншими, дані, встановлені показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Нормою ст. 289 КпАП України встановлено, що скаргу на постанову про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів зо дня винесення постанови. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 288 КпАП України, постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову; нормами ч.ч. 4 та 5 цієї статті КАС України встановлено, що суб'єкт владних повноважень повинен подати до суду усі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, а якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Згідно з вимогами ст. 88 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні; належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також допустимість та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з розділом 33 Правил дорожнього руху, знак 3.21 є заборонним знаком і забороняє в'їзд.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обстави справи випливає наступне. Суд вважає, що через не надання відповідачем доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яким є відеозапис руху автотранспорту та дій з притягнення позивача до адмінвідповідальності, відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що він не вчиняв інкримінованого йому правопорушення. Так, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен спростовувати кожну із тез позивача про невідповідність дій інспекторів поліції вимогам чинного законодавства, та має для цього можливість, тому що кожен поліцейський інспектор обладнаний відео реєстратором, який носить поперед себе під час знаходження на роботі. Враховуючи те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду таких доказів, які спростовують твердження позивача про те, що він не вчиняв інкримінованого йому правопорушення, суд вважає факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, недоведеним. З цих підстав, внаслідок недоведеності вини позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 470444 від 28 березня 2016 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 14-1, 247, 251, 287-289 КпАП України, ст.ст. 3, 7-11, 71, 99, 100, 102, 160-163, 171-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 470444 від 28 березня 2016 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України - скасувати.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя І.Ю. Литвиненко