Справа № 826/5306/16
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5306/16 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участі секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.11.2016 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ойшо Україна» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «Ойшо Україна» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.01.2016.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.11.2016 вищевказаний адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 13.01.2016 в частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем на 78 575,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 19 644,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не доведено суду обставин заниження позивачем податку з доходу нерезидента із джерелом походження з України, тому податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2016 в частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем на 78 575,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 19 644,00 грн. Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині штрафних санкцій у розмірі 16 442,00 грн, які входять до складу оскаржуваного рішення, оскільки порушення позивачем визнається та ним добровільно сплачено вказану суму штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Ойшо Україна» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, про що складено акт перевірки № 12/26-15-13-04-02-15/35534912 від 23.12.2015.

Згідно акту перевірки ТОВ «Ойшо Україна» було укладено та здійснювались розрахунки за субліцензійним договором на використання торговельних марок «OYSHO» від 01.01.2013 б/н з компанією «ITX Merken B.V.» (Нідерланди), яка діє через свою філію в м. Фрібург, Швейцарія.

На виконання субліцензійного договору ТОВ «Ойшо Україна» здійснило виплату нерезиденту доходу з джерелом походження з України у вигляді роялті на рахунок філії в Швейцарії, м. Фрібур у загальному розмірі 35 175,88 євро (еквів. 523 832,0 грн.).

При виплаті нерезиденту доходу джерелом походження з України у вигляді роялті ТОВ «Ойшо Україна» податок з доходу нерезидента не утримувало та не сплачувало до бюджету України.

В акті також зазначено, що ТОВ «Ойшо Україна» надано довідки про підтвердження статусу резидента Королівства Нідерландів компанії «ITX Merken B.V.», видані 22.01.2013 та 20.02.2014, які апостильовані відповідно до чинного законодавства.

Крім того, ТОВ «Ойшо Україна» надано довідку, видану 20.07.2015 Податковою інспекцією Роттердаму (Нідерланди) та апостильовану відповідно до чинного законодавства, якою зазначено, що компанія «ITX Merken B.V.» протягом 2012-2014 років була резидентом Нідерландів, та у визначенні статті 4 Конвенції про уникнення подвійного оподаткування між Королівством Нідерландів та Україною, є фактичним власником авторського права на торгівельні марки та об'єкти інтелектуальної власності. Одна, відповідачем в Акті перевірки зазначено, що в даній довідці не визначено власником авторського права на які саме торгівельні марки та об'єкти інтелектуальної власності є компанія «ITX Merken B.V.».

Разом з тим, ГУ ДФС у м. Києві в Акті перевірки зазначає, що ТОВ «Ойшо Україна» до перевірки надало реєстраційні сертифікати від 06.09.2001, від 07.04.2011 та від 23.06.2011 Всесвітньої організації інтелектуальної власності на реєстрацію корпорацією «INDITEX, S.A.» (Іспанія) торгівельної марки «OYSHO». Відповідно до відкритих інтернет-джерел (база даних ТМ http://www.wipo.int/romarin/) торгова марка «OYSHO» є іспанський бренд, який належить корпорації «INDITEX, S.A.» (Іспанія).

З наведених підстав, податковий орган в Акті перевірки прийшов до висновку, що компанія «ITX Merken B.V.» (Нідерланди) не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, а відтак ТОВ «Ойшо Україна» при виплаті компанії «ITX Merken B.V.» (Нідерланди) доходу з джерелом походження з України повинно було утримати та оплатити податок на прибуток іноземних юридичних осіб за ставкою 15%.

Таким чином, як зазначено в Акті перевірки, на порушення п. 160.2 ст. 160, з урахуванням вимог п. 152.8 ст. 152 ПК України, встановлено заниження ТОВ «Ойшо Україна» податку з доходу нерезидента у спірному періоді в сумі 78 575,00 грн, в т.ч. за 1 квартал 2014 року в сумі 18 514,00 грн, за 2 квартал 2014 року в сумі 28 938,00 грн, за 3 квартал 2014 року в сумі 10 904,00 грн та за 4 квартал 2014 року в сумі 20 219,00 грн.

На підставі Акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2016, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних осіб, зокрема за основним платежем на 78 575,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 19 644,00 грн (25% від суми донарахованого зобов'язання). В даному позові позивач не погоджується з рішенням саме в цій частині.

Стосовно ж іншої частини штрафних санкцій у розмірі 16 442,00 грн, яка входить до складу оскаржуваного рішення № від 13.01.2016, то вказану суму штрафних санкцій застосовано до позивача за несвоєчасну сплату податку з доходу нерезидентів при виплаті їм дивідендів, порушення щодо чого визнається та не заперечується позивачем. При цьому згідно платіжного доручення № 416 від 20.01.2016, яке залучено до матеріалів справи, позивачем добровільно сплачено визначену суму штрафних санкцій у розмірі 16 442,00 грн.

З огляду на зміст ст. 14, ст. 103, ст. 160 Податкового кодексу України, листа Державної податкової адміністрації України про роз'яснення вимог п. 103.3 ст. 103 ПК України № 3917/5/12-0216 від 30.03.2011, положень Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно, підписаної 24.10.1995 та ратифікованої Верховною радою України згідно Закону України № 332/96-ВР від 12.07.1996 колегія суддів доходить аналогічного з судом першої інстанції висновку про те, що платник податку (резидент України), який виплачує доходи у вигляді роялті на користь нерезидента, звільняється від оподаткування таких доходів в Україні, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, є резидентом Королівства Нідерландів і якщо роялті є платежами як компенсація за використання або право на використання будь-яких авторських прав на наукові роботи і патент, торгову марку, дизайн або модель, секретну формулу або процес або за інформацію, що стосується промислового, комерційного або наукового досвіду. Такі доходи оподатковуються в Королівстві Нідерланди.

При цьому для визнання особи в якості фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але і, як слідує з міжнародної практики застосування угод про уникнення подвійного оподаткування, повинна бути особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.

Колегією суддів встановлено, що ТОВ «Ойшо Україна» здійснює діяльність з роздрібної торгівлі одягом на території України під торгівельними марками «OYSHO».

Позивач отримав право на використання торговельних марок «OYSHO» на підставі Субліцензійного договору від 01.01.2013, укладеного між «ITX Merken B.V.» (Ліцензіар) та ТОВ «Ойшо Україна» (Ліцензіат), відповідно до умов якого позивач щомісяця зобов'язувався сплачувати Ліцензіару Ліцензійний Збір (роялті).

Згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.3 цього договору Ліцензіар («ITX Merken B.V.») є єдиним виключним власником ліцензії на торговельні марки, що надаються за цим Договором. Всі права на використання торгівельних марок, за винятком тих, які спеціально включені до Субліцензії, належать Ліцензіару. Ліцензіар заявляє, що він має право надавати Субліцензію на використання торгівельних марок.

Також, відповідно до пункту 9.4 Договору Ліцензіар заявляє та гарантує, що: а) він є (фактичним) бенефіціарним власником доходу в формі Ліцензійного Збору та особою, належним чином уповноваженою отримувати такі доходи; б) він не є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або посередником в процесі отримання доходу у вигляді Ліцензійного Збору; в) не здійснює підприємницької діяльності та не надає незалежних особистих послуг в Україні через постійного представника або представництво; г) не зареєстрований в офшорній юрисдикції й не має офшорний статус; д) Ліцензійний Збір сплачується відносно прав використання об'єктів Інтелектуальної власності, права щодо використання яких вперше виникли у резидента України; е) Ліцензійний Збір визнається як оподатковуваний дохід в країні резидентності Ліцензіара.

Так, дійсно, зареєстрованим власником торговельних марок «OYSHO», права на використання яких надані позивачу за Субліцензійним договором від 01.01.2013, є юридична особа-резидент Іспанії «INDITEX, S.A.», що підтверджується реєстраційними сертифікатами WIPO.

Зокрема, відповідно Ліцензійної угоди від 27.08.2001. компанія «INDITEX, S.A.» передала ліцензію на використання торговельних марок «OYSHO» в будь-якій формі, зареєстрованій зараз або такій, що може бути зареєстрована в майбутньому (графічна, текстова, змішана тощо), на території всіх країн світу юридичній особі-резиденту Іспанії «OYSHO ESPANA, S.A.», яка може передавати право на використання цих торгових марок компаніям, які експлуатують магазини «OYSHO».

Як вірно зазначено судом першої інстанції, частиною третьою пункту 8 вказаної угоди передбачено, що компанія «INDITEX, S.A.» (власник т.м.) зобов'язується не надавати третім особам ліцензії на використання та експлуатацію за межами Іспанії відрізняльних знаків, які є предметом цієї угоди. Тобто, передана компанії «OYSHO ESPANA, S.A.» ліцензія є виключеною.

В свою чергу, згідно Субліцензійної угоди від 01.02.2008 компанія «OYSHO ESPANA, S.A.» надала компанії «ITX Merken B.V.» (Нідерланди) виключну ліцензію на використання торговельних марок «OYSHO» на території всіх країн світу, за винятком Іспанії. При цьому пунктом 3 угоди передбачено, що будь-яка винагорода, отримана від її експлуатації на згаданих територіях, належатиме Ліцензіату, тобто компанії «ITX Merken B.V.» (Нідерланди). Ліцензіат може передавати право використання нематеріальних активів на будь-яких засадах на території, зазначеній у цій угоді, підприємствам, які в певний момент і на певній території будуть експлуатувати заклади «OYSHO».

Пунктом 10.1 Субліцензійної угоди від 01.02.2008 між «OYSHO ESPANA, S.A.» та «ITX Merken B.V.» передбачено, що в якості повної винагороди за ліцензію на використання, що є предметом цієї угоди, Ліцензіат («ITX Merken B.V.») вносить суму 5 100 000 €.

Згідно із заявою компанії «OYSHO ESPANA, S.A.» від 18.01.2016 - 01.02.2008 компанія надала ексклюзивну ліцензію на використанню торговельних марок «OYSHO» голландській компанії «ITX Merken B.V.». Ліцензію було надано за фіксовану одноразову плату. На підставі цієї ліцензії Ліцензіат уповноважений передавати на умовах субліцензії права на використання нематеріальних активів (у т.ч. зазначених торгових марок). Компанія «OYSHO ESPANA, S.A.» не мала жодних прав на дохід, отриманий Ліцензіаром за такими субліцензійними угодами та не отримувала жодних платежів, пов'язаних з таким доходом, протягом 2013-2015 фінансових років.

Відповідно до заяви компанії «ITX Merken B.V.» від 15.01.2016, - 01.01.2013 компанія уклала із ТОВ «Ойшо Україна» Субліцензійний договір на використанню торговельних марок «OYSHO», у зв'язку з чим ТОВ «Ойшо Україна» протягом 2013-2015 фінансових років сплачувало роялті, які для цілей оподаткування в Нідерландах були включені до оподаткованого прибутку компанії. У заяві компанія заявляє, що вона не мала жодних зобов'язань щодо подальшої сплати отриманих сум роялті (їх частини) будь-якій третій особі, пов'язаній або ні, а також, що вона не здійснювала жодних таких платежів протягом вказаних фінансових років або протягом подальших періодів. Компанія могла вільно розпоряджатися роялті, отриманими від ТОВ «Ойшо Україна».

Зазначені заяви скріплені апостилем та перекладені на українську мову, справжність підпису перекладача засвідчено приватним нотаріусом.

Тому, з огляду на викладене, компанія «ITX Merken B.V.» (Нідерланди) набула виключні права на використання торговельних марок «OYSHO» на території всіх країн світу, за винятком Іспанії, має право на отримання доходу від цього, вільно розпоряджається ним, та не має зобов'язань щодо подальшого перерахунку такого доходу третім особам, у т.ч. і компаніям «INDITEX, S.A.» та «OYSHO ESPANA, S.A.», а тому для ТОВ «Ойшо Україна» є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу у розумінні п. 103.2. та п. 103.3. ст. 103 ПК України за Субліцензійним договором від 01.01.2013 року. Іншого судом не встановлено та відповідачем не доведено.

Позивачем також надано довідки про підтвердження статусу резидента Королівства Нідерландів компанії «ITX Merken B.V.», видані 22.01.2013, 20.02.2014 та 20.07.2015, а також про те що компанія «ITX Merken B.V.» протягом 2012-2014 років у визначенні статті 4 Конвенції про уникнення подвійного оподаткування між Королівством Нідерландів та Україною, є фактичним власником авторського права на торгівельні марки та об'єкти інтелектуальної власності.

Отже, оскільки субліцензійний договір, укладений позивачем з нерезидентом, не передбачає умови, за якої грошові кошти, перераховані по договору як винагорода, повинні далі перераховуватися іншій особі, колегія суддів вважає, що зазначені доходи нерезидента, які були сплачені йому позивачем у вигляді роялті, повинні оподатковуватися в Королівстві Нідерландів, а відтак у позивача виникло право самостійно застосувати звільнення від оподаткування, передбачене вказаним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту.

Позиція апелянта про те, що саме корпорація «INDITEX, S.A.» (Іспанія) як власник торгової марки «OYSHO» є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, не знайшла свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Колегія суддів переглядає спірну постанову суду першої інстанції в межах апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.11.2016 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 13.02.2017.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Безименна Н.В.

Аліменко В.О.