Справа № 161//9466/16-а,2-а/161/529/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 р. № 876/9451/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2016 року у справі №161/9466/16-а за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Луцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій державного виконавця неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

22.07.2016 ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Луцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області, просила: - визнати неправомірними дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. у зв'язку з винесенням постанови від 15.07.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №50907644; - визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. про закінчення виконавчого провадження ВП №50907644; - зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. в повному обсязі здійснити заходи у спосіб та в порядку передбаченому законодавством України в межах повноважень необхідні для виконання виконавчого листа про перерахунок пенсії Луцьким об'єднаним Управління Пенсійного фонду України Волинської області позивачу.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2016 позов задоволено частково: визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. щодо винесення постанови від 15 липня 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП №50907644; визнано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. від 15 липня 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП №50907644 протиправною та скасовано її; в решті позовних вимог відмовлено за безпідставності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2016 та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на адресу Відділу надійшов лист УПФУ в м.Луцьку Волинської області №1067/09-17 від 29.04.2016 у якому повідомляється, що на виконання виконавчого листа №161/4722/13-а від 19.04.2016 управлінням 25.04.2016 стягувачам надіслано повідомлення, в якому рекомендовано звернутись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. 31.05.2016 надійшла ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області, якою заяву Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Враховуючи вказане, державним виконавцем боржнику направлено лист за вих.№04-43/3023 від 31.05.2016, яким зобов'язано Луцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Волинської області негайно виконати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/4722/13-а. На адресу відділу надійшов лист Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області №3569/0907 від 30.06.2016 з якого вбачається, що боржником рішення суду виконано, розмір пенсії обчислено згідно довідки про складові заробітної плати №1794 від 19.10.2010. Апелянт зазначає, що безпідставним є посилання позивача на те, що перерахунок пенсії повинен здійснюватись відповідно до довідки про заробітну плату №07/01/2-16 від 18.03.2016, оскільки посадовий оклад згідно з довідкою №1794 від 19.10.2010 станом на 01.02.2008 становив 847 грн., а в даній довідці - 1723 грн. Оскільки довідка від 18.03.2016 для перерахунку видана на підставі копії довідки від 19.10.2010, то не було підстав долучати дану довідку для перерахунку пенсії. Апелянт наголошує, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/4722/13-а не зобов'язано Луцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок пенсії згідно з довідкою від 18.03.2016 №07/01/2-16. Враховуючи наведене, державним виконавцем відділу 15.07.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з його повним фактичним виконанням.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції доходить переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відповідно дост.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

З матеріалів справи встановлено, що 28 березня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області винесено постанову у справі №161/4722/13-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку про визнання відмови у перерахунку та виплаті пенсії державного службовця протиправною та зобов'язання вчинити дії, якою визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у місті Луцьку Волинської області у перерахунку ОСОБА_2 пенсії державного службовця, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку Волинської області провести перерахунок пенсії позивачу відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із підвищенням заробітної плати за посадою з якої була призначена пенсія, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії, починаючи з 15 лютого 2013 року, з врахуванням підвищення розміру мінімальної заробітної плати згідно Закону України «Про державний бюджет України» на відповідний рік (а.с.5-6).

19.04.2016 видано виконавчий лист у справі № 161/4722/13-а, на виконання якого постановою від 20 квітня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області відкрито виконавче провадження ВП №50907644 та надано боржнику строк до 27 квітня 2016 року для самостійного виконання судового рішення (а.с.8 зворот).

Ухвалою Луцького міського міськрайонного суду від 25 травня 2016 року за заявою Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області замінено сторону виконавчого провадження (боржника) з Управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку на його правонаступника Луцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Волинської області (а.с.7-8).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області від 15.07.2016 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №161/4722/13-а, оскільки встановлено згідно з повідомленням Луцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області №3569/0907 від 30.06.2016, що рішення суду виконано в повному обсязі (а.с.10-11).

Вважаючи дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області протиправними ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, чинний на час виникнення спірних правовідносин,(далі - Закон №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.75 Закону №606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи встановлено, що листом головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 31.05.2016 за вих. № 04-34/3023 зобов'язано Луцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Волинської області негайно виконати рішення Луцького міськрайонного суду від 19.04.2016 № 161/4722/13-а з урахуванням ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2016 № 161/4722/13-а.

Також вказаним листом роз'яснено, що згідно з ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання рішення суду до Луцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області будуть застосовані штрафні санкції, а в подальшому - направлено подання до правоохоронних органів про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до закону (а.с.9).

30.06.2016 Луцьким об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Волинської області скеровано начальнику ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Волинській області лист №3569/0907, відповідно до якого ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії, виплату коштів згідно з проведеним перерахунком включено в основу відомість на липень 2016 року (тип відомості №1).

Вказане стало підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №50907644 від 15.07.2016 з покликанням на п.8 ч.1 ст.49 та ст.50 Закону №606-XIV.

Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 3 ст.49 Закону №606-XIV про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що «фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом», як підставу для закінчення виконавчого провадження, у даному випадку слід розуміти не лише як повідомлення про перерахунок пенсії (лист №3569/0907 від 30.06.2016), але й підтвердження проведення такого перерахунку (наприклад, поданий Луцьким об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Волинської області державному виконавцю відповідний розрахунок перерахунку пенсії на виконання судового рішення).

Як вбачається зі змісту позовної заяви 10.06.2016 ОСОБА_3 звернулася із заявою до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо причини невиконання рішення Луцького міськрайонного суду протягом тривалого терміну. Листом №129/Р-01 від 24.06.2016, який отримано представником заявника 14.07.2016, Управлінням повідомлено про повне виконання Постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2016, в результаті чого виникла переплата пенсії в сумі 1 314,11 грн. за період з 15.02.2013 по 30.06.2016. Також повідомлено про те, що на підставі рішення Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 23.06.2016 дана переплата пенсії буде утримуватися по 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.07.2016 до повного погашення.

Як зазначено представником позивача в суді першої інстанції та не спростовано стороною відповідача, відповідно до основної відомості №1 за формою 81-М на отримання пенсій та соціальних допомог за липень 2016 року по строку виплати 06.07.2016 через відділ зв'язку «Укрпошта» управлінням виплачено суму 1 119,02 грн. (в т.ч. 194,29 грн. - сума пенсії за липень 2016 року та 924,73 грн. - сума проведеного перерахунку пенсії за період з 15.02.2013 по 30.06.2016).

Зі змісту письмових заперечень на позовну заяву Луцького об'єднаного Управління ПФУ Волинської області встановлено, що розмір пенсії ОСОБА_2 обчислено згідно з довідкою про складові заробітної плати №1794 від 19.10.2010, виданої Державною інспекцією з контролю за цінами у Волинській області, розмір пенсії з 15.02.2013 склав 1282 грн. (а.с.30-32).

Вказані обставини не були досліджені та враховані відповідачем при винесені оскаржуваної постанови: відповідачем не з'ясовано, за який період проведено перерахунок пенсії, не встановлено чи дійсно судове рішення виконане в повному обсязі.

З матеріалів справи не вбачається вжиття державним виконавцем усіх заходів для примусового виконання судового рішення та забезпечення поновлення прав стягувача згідно із виконавчим документом, виданим судом на виконання судового рішення.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що на обов'язковості фактичного і повного виконання судових рішень не одноразово наголошувалось у рішеннях Європейського суду з прав людини в розрізі ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так у п.40 та 41 рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» Суд вказав, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» Судом зазначено, що якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Таким чином, враховуючи обставини справи та законодавчі положення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним виконанням рішення суду суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема,ст.49 Закону №606-XIV, оскільки підстава, за якої закінчено виконавче провадження та прийнято оскаржувану постанову, передчасно застосована відповідачем зважаючи на те, що фактичне виконання виконавчого документу на момент винесення постанови про виконавче провадження належними письмовими доказами державним виконавцем не перевірено.

Оскільки позивач не оскаржує постанову суду в частині відмови в позові, а тому в силу приписів ст.195 КАС України, така відмова не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2016 року у справі №161/9466/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 15.02.2017р.