Справа № 196/138/17
Суддя: Гудим О. М.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 196/138/17
№ провадження 2-а/196/20/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року смт.Царичанка

Суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Гудим О.М., ознайомившись з матеріалами адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора з ДНСП Царичанського відділення поліції капітана поліції ОСОБА_2 про визнання незаконними дій посадової особи при складанні протоколу по адміністративне правопорушення від 06.01.2017 року серії АП №283432 по справі про адміністративне правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 06.01.2017 року серії АП 2 №283431 по справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора з ДНСП Царичанського відділення поліції капітана поліції ОСОБА_2 про визнання незаконними дій посадової особи при складанні протоколу по адміністративне правопорушення від 06.01.2017 року серії АП №283432 по справі про адміністративне правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 06.01.2017 року серії АП 2 №283431 по справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, в якому прохає:

- византи незаконними дії інспектора Царичанського ВП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_2 по складанню у відношенні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серія АП 2 №283431 за ст.124 КУпАП та протоколу про адміністративне правопорушення серія АП 2 №283432 за ч.1 ст.130 КУпАП та визнати ці протоколи не чинними.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За умовами частини 1 статті 6 КАС України право на судовий захист має особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною 1 статті 104 КАС України визначено, що до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи підсудна позовна заява даному адміністративному суду.

Зі змісту адміністративного позову та доданих до нього матеріалів вбачається, що 06 січня 2017 року, о 18 год. 15 хв., інспектором Царичанського ВП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_2 у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП 2 №283431 за ст.124 КУпАП, а також 06 січня 2017 року, о 18 год. 40 хв., інспектором Царичанського ВП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_2 у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП 2 №283432 за ч.1 ст.130 КУпАП. Позивач ОСОБА_1 не погоджується зі складеними протоколами та вважає дії інспектора щодо складання вказаних протоколів незаконними, а самі протоколи - нечинними.

Отже, в даному випадку предметом адміністративного позову є визнання дій інспектора протиправними та нечинними вказаних протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно з приписами ч.1 ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі за статтями 124 та 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.254 зазначеного Кодексу передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

За приписами ч.1 ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Відповідно до ч.1 ст.284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно протокол про адміністративне правопорушення має доказовий характер і не породжує правових наслідків, оскільки не встановлює права і обов'язки для учасників спірних правовідносин, а тому не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні статті 17 КАС України, а є лише підставою для подальшого вирішення питання щодо притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення, а отже, оскарження останнього, як окремого акту та дій по його складанню, в судовому порядку не передбачено.

Таким чином, виходячи з системного аналізу зазначених норм права, слід дійти висновку, що кінцевим результатом розгляду протоколу про адміністративне правопорушення є прийняття уповноваженим органом одного з рішень, визначених ст.284 КУпАП. При прийнятті рішення повинні враховуватись обставини, що визначені ч.1 ст.280 КУпАП, а саме: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а відповідно повинна враховуватись і правомірність дій по складанню протоколу, дотриманння нормативно-правових актів посадовою особою, яка його склала, тощо, що в даному випадку повинно здійснюватись судом, уповноваженим на його розгляд та прийняття відповідного рішення у вигляді постанови.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Також, пунктом 3 частини 3 статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, зокрема про накладення адміністративних стягнень.

Крім цього, відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Отже, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Виходячи з наведеного, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Відтак, суд не повинен розглядати справу в тому разі, якщо пред'явлені позивачем вимоги не випливають із певних правовідносин, а отже, не підпадають під судову юрисдикцію, що є підставою при закритті провадження у справі не застосовувати ч. 2 ст. 157 КАС України. Відповідна правова позиція викладена і в листі Вищого адміністративного Суду України від 30.11.2009 року № 1619/10/13-09 „Щодо застосування норм процесуального права".

Отже, зазначені обставини свідчать про те, що вказаний позов не є адміністративним, оскільки відповідачем при складанні адміністративного протоколу здійснювалися не владні повноваження, а процесуальні, які підлягають оцінці та врахуванню, як одного з доказів при розгляді справ про адміністративне правопорушення судом, або іншою уповноваженою особою.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а складається уповноваженою особою за наслідками вчинення адміністративного правопорушення у порядку та випадках, встановлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, а тому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не породжує для позивача будь-яких юридичних наслідків, та не має правового значення у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, а тому в даному випадку протоколи про адміністративні правопорушення та дії інспектора по їх складанню самостійним предметом оскарження бути не можуть, оскільки не підпадають під положення ст.17 КАС України, якою визначено юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд вважає необхідним відмовити позивачу у відкритті провадження у справі за його адміністративним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6, 17, 104, 107, 109, 158-160, 186 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з ДНСП Царичанського відділення поліції капітана поліції ОСОБА_2 про визнання незаконними дій посадової особи при складанні протоколу по адміністративне правопорушення від 06.01.2017 року серії АП №283432 по справі про адміністративне правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 06.01.2017 року серії АП 2 №283431 по справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області протягом пяти днів з подачею апеляційної скарги через районний суд. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.М.ГУДИМ