Справа № 2а-916/3291/12
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" лютого 2017 р. м. Київ К/800/2396/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Калашнікової О.В., Мороз Л.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Приватної агрофірми «Господар» до Виконавчого комітету Живачівської сільської ради про скасування рішення, касаційне провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Приватної агрофірми «Господар» на постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року Приватна агрофірма «Господар» (далі - ПАФ «Господар») звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Живачівської сільської ради про скасування рішення виконкому про визнання права власності на об'єкти нерухомості за територіальною громадою та зобов'язання видати рішення про визнання права власності на об'єкти нерухомості.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у 2000 році на базі реформованої с/с «Живачівська» утворено ПАФ «Господар». Загальними зборами співвласників майнових паїв ліквідованої с/с «Живачівська» від 28 грудня 2003 року визначено і затверджено перелік майна, яке залишено для погашення кредиторської заборгованості. Станом на 01 січня 2011 року ПАФ «Господар» повністю погашена кредиторська заборгованість ліквідованого КСП, в результаті чого об'єкти нерухомості, що не увійшли в паювання стали власністю приватної агрофірми, однак рішенням виконавчого комітету Живачівської сільської ради від 06 квітня 2011 року неправомірно відмовлено ПАФ «Господар» у наданні рішення для отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно вказане у клопотанні агрофірми від 28 березня 2011 року.

В зв'язку з чим позивач просив суд визнати протиправними дії виконкому Живачівської сільської ради щодо неприйняття рішення про визнання права власності на об'єкти нерухомості за ПАФ «Господар», скасувати рішення відповідача про визнання права власності на об'єкти нерухомості за територіальною громадою, які перебувають на балансі ПАФ «Господар» та зобов'язати виконком Живачівської сільської ради видати рішення про визнання права власності на об'єкти нерухомості за ПАФ «Господар» згідно облікових даних та виготовленої технічної документації.

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області постановою від 25 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2013 року, у задоволенні позову відмовив повністю.

У касаційній скарзі представник позивача ПАФ «Господар» посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) стосовно «суду, встановленого законом».

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з посиланням на рішення зборів співвласників майнових паїв від 28 грудня 2003 року звернувся до Живачівської сільської ради з клопотанням № 29 від 28 березня 2011 року щодо надання рішення на оформлення права власності на нерухоме майно, а саме: контору ПАФ; приміщення для палива; склад - магазин; допоміжні приміщення для складу магазину; комору - олійню; пилораму; столярну майстерню; приміщення ВРХ.

Рішенням виконавчого комітету Живачівської сільської ради № 13 від 06 квітня 2011 року позивачу відмовлено в наданні такого рішення, мотивуючи тим, що 14 травня 2003 року селянську спілку «Живачівська» знято з реєстрації і ПАФ «Господар» не є правонаступником майна, всіх зобов'язань та боргів селянської спілки «Живачівська».

Приміщення адміністративного будинку з допоміжними приміщеннями та приміщення магазину разом із допоміжними спорудами (приміщення молоко пункту) відповідно до статті 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» відносяться до об'єктів соціальної сфери і повинні бути безоплатно передані в комунальну власність.

Стосовно приміщення пилорами, столярної майстерні, приміщення для ВРХ, комори - олійні - це майно, згідно рішення зборів співвласників майнових паїв селянської спілки «Живачівська» від 18 березня 2001 року, розпайоване і належить пайовикам на праві приватної власності на підставі майнових сертифікатів, виданих Живачіваською сільською радою.

З аналізу позовних вимог ПАФ «Господар» вбачається, що причиною звернення його до суду саме стало рішення виконавчого комітету Живачівської сільської ради від 6 квітня 2011 року, яким відмовлено позивачу у наданні рішення для отримання свідоцтва про право власності на зазначене нерухоме майно.

Отже, спір у справі, що розглядається стосується права власності на нерухоме майно, тобто цивільного права, а отже, суди дійшли помилкового висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 29 вересня та 04 листопада 2015 року (справи №№ 21-345а15, 21-3296а15 відповідно).

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи викладене, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм матеріального права, враховуючи те, що фактично між сторонами існує спір про право, колегія суддів прийшла до висновку, що зазначені вимоги повинні бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини першої статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, оскаржувані рішення судів підлягають скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 222, 223, 228, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Приватної агрофірми «Господар» задовольнити частково.

Постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року в цій справі скасувати.

Провадження по справі відкрите в порядку адміністративного судочинства з а к р и т и.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О.В. Калашнікова

Л.Л. Мороз