Справа № 803/853/15-а
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Київ К/800/31014/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Островича С.Е.,
Степашка О.І.
Олендера І. Я.

секретаря судового засідання Орєшко Ю. О.

представник позивача Драюк М. С.

представник відповідача Пивовар В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Панхім" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Панхім" (далі - ТОВ „Панхім") звернулось до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ) в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОДПІ залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2016 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Луцька ОДПІ подала касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 до 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 до 31.12.2013. За результатами перевірки складено акт №157/22-1/307333394 від 04.12.2014.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, ст. 135, ст. 137, ст. 138 ПК України, занижено податок на прибуток у сумі 3157549 грн.; ст. 185, ст. 187, ст. 188 ПК України, занижено податок на додану вартість у сумі 3323736, 00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 24.12.2014, яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 4736323, 50 грн.: (основний платіж 3157549 грн., штрафні (фінансові) санкції 1578774, 50 грн.); № від 24.12.2014, яким збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 4985604 грн.: (основний платіж 3323736 грн., штрафні (фінансові) санкції 1661868 грн.).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є висновок податкового органу про безоплатну передачу позивачем покупцям нафтопродуктів - бензину марки А-92 в кількості 1741000 кг., що призвело до заниження підприємством доходів, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2013 рік на загальну суму 16618679 грн., оскільки позивачем не підтверджено факт переводу нафтопродуктів марки А-92 на марки А-80 та А-76, до перевірки не надано акти приймання продукції за якістю форми № 14-НК, акти відібрання проб за формою № 2-НК, журнал реєстрації проб за формою № 3-НК.

Позивачем протягом 2013 року придбавалися нафтопродукти марки А-92, що було відображено у податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства від 08.05.2012, від 08.02.2013, від 10.02.2014.

відповідно до п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України інші доходи включають, зокрема, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу (п. 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України).

Таким чином, після закінчення трьох років з дня настання терміну платежу за простим векселем сума заборгованості за таким векселем автоматично набуває ознак безповоротної фінансової допомоги, яку необхідно включити до складу доходів за підсумками звітного податкового періоду, у якому така заборгованість визнана безповоротною фінансовою допомогою.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України, передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Відповідно до наказу від 29.04.2013 позивачем утворено комісію з розслідування випадків встановлення наявності нестандартних нафтопродуктів під час зберігання та складено відповідні акти розслідування, якими було зафіксовано зниження октанового числа бензину, що підтверджується актами переведення нафтопродуктів за формою № 18-НП, паспортами якості.

Переведення бензину повністю відображено в бухгалтерському обліку по рахунку 28 "Товари".

Згідно з висновком експертного економічного дослідження № 8233 від 24.03.2015 та судово-економічної експертизи № 7430-7431 від 30.09.2015, не підтверджено заниження позивачем податку на прибуток та податку на додану вартість.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що позивачем підтверджено операції щодо переведення залишків бензину марки А-92 в бензин марки А-80, бензин марки А-76 загальною кількістю 1 741 000 кг. на суму 16618679, 02 грн. за період 2013 року .Крім того, вищевказані операції з переведення нафтопродуктів з однієї марки в іншу підтверджені судово-економічною експертизою за матеріалами кримінального провадження №0000102, що підтверджується Висновком судово-економічної експертизи №430-7431 від 30.09.2015.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О. І. Степашко
І. Я. Олендер