Справа № 815/4783/16
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 р. Справа № 815/4783/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Вербицької Н.В., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Богданової С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 1138196,75 грн.,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить суд визнати протиправними дії Прокуратури Одеської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 01.07.2015 року по 01.09.2016 року заробітної плати у розмірі, визначеному ст. 81 Закону України "Про прокуратуру " та стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 частину невиплаченої у відповідності до ст.81 ЗУ "Про прокуратуру " заробітної плати у розмірі 1138196,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що після звільнення з 01.09.2016 року з органів прокуратури, їй відмовлено у нарахуванні та виплаті заробітної плати у розмірі, передбаченому ст.81 ЗУ "Про прокуратуру ". Так, у період з 01.07.2015 по 01.09.2016 заробітна плата нараховувалась, виходячи з посадового окладу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури", зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 763, проте заробітна плата за вищевказаний період, повинна була нараховуватись Прокуратурою Одеської області, виходячи з посадових окладів, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру. Відповідно до вимог частин 2, 3 ст. 81 вищевказаного Закону, заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов'язків на адміністративних посадах та інших виплат передбачених законодавством. Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 01.07.2015 року становить - 10 мінімальних заробітних плат, з 01.01.2016 року - 11 мінімальних заробітних плат, крім того, згідно ч. 2 вказаної норми Закону прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років понад 20 років у розмірі 30 відсотків посадового окладу. Таким чином, позивач вважає, що нею недоотримана заробітна плата у розмірі 1138196,75 грн. На думку позивача, така помилка виникла у зв'язку з невірним застосуванням відповідачем закону, зокрема, грубим порушенням та ігноруванням ч.3 ст.43 Конституції України, оскільки для нарахуванням та виплати заробітної плати працівникам прокуратури застосовувались посадові оклади, які значно нижчі від посадових окладів, встановлених ст.81 ЗУ "Про прокуратуру ".

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що прокуратура Одеської області не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції і винести нову постанову із задоволенням позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу в органах Прокуратури України з 01.08.1995 року та звільнена з посади начальника управління представництва інтересів громадянина або держави у суді та з органів Прокуратури Наказом від 23.08.2016 року №2008к з 01.09.2016 року за власним бажанням відповідно до п.7 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру " у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років (а.с.14-15з/б).

25.08.2016 року позивач звернулась до Прокурора Одеської області із заявою про нарахування та виплату заробітної плати у розмірі, визначеному ст. 81 Закону України "Про прокуратуру " за період з 15.07.2015 року -з дати набрання чинності вказаного закону по 31.08.2016 року - останній день роботи в органах Прокуратури (а.с.21).

Листом від 30.08.2016 року № 18-35вих.-16 Прокуратурою Одеської області відмовлено позивачу у виплаті вищезазначених коштів з посиланням на відсутність заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1, оскільки позивачу було розраховано та виплачено заробітну плату відповідно до Постанови КМУ від 31.05.2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури " (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 763), а видатки, пов'язані з реалізацією наведеної постанови здійснюються в межах асигнувань, передбачених у Державному бюджеті України, виходячи з наявних фінансових ресурсів (а.с. 22-23).

Не погоджуючись з наведеними діями відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 01.07.2015 року по 01.09.2016 року заробітної плати у розмірі, визначеному ст. 81 Закону України "Про прокуратуру ", позивач звернулась до суду із даним позовом.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

15.07.2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, згідно п.1-1 "Перехідних положень" якого до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

Відповідно до ч.3 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на дану норму та вказує, що з липня 2015 року його посадовий оклад повинен був складати 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.89 Закону України "Про прокуратуру" фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (ст.90 Закону України "Про прокуратуру").

Згідно ч.ч.1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до абз.2 та 3 п.9 "Прикінцевих положень" Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" № 80-VIII від 28.12.2014 року, положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 року №505 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 763, визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України по справі № 18/183-97 від 03.10.1997 року конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Так, Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року № 79-VIII внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" якого доповнено пунктом 26, яким серед іншого встановлено, що норми і положення статті 81, пунктів 13, 14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Закон України "Про прокуратуру" прийнято 14.10.2014 року в той час, як Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" прийнято 28.12.2014 року, тобто пізніше. Відтак, саме положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" слід застосовувати в даному випадку, щодо застосування норм і положень ст.81 Закону України "Про прокуратуру" у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, Бюджетним кодексом України із змінами і Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" по-іншому врегульовувало відносини в частині визначення розміру посадових окладів прокуратури і, враховуючи, що ці закони були прийняті 28.12.2014 року, тобто пізніше, ніж Закон України "Про прокуратуру", то вони мають пріоритет у застосуванні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведені положення дають підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що закон має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосовування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі регулювати свою поведінку (принцип юридичної визначеності). В даному випадку застосоване національне законодавство відповідало вимозі щодо передбачуваності на момент його правозастосування.

Положення Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" в установленому законодавством порядку неконституційними не визнано.

З розрахункових листів ОСОБА_1 про нараховану заробітну плату за період з 01.07.2015 року по 01.09.2016 року встановлено, що прокуратурою Одеської області заробітна плата нараховувалась позивачу виходячи з посадового окладу, який передбачений діючим законодавством, а саме постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 року № 505 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 763.

Отже, є необґрунтованими доводи позивача про порушення відповідачем вимог Закону України "Про прокуратуру" при нарахуванні позивачу заробітної плати за період липень-грудень 2015 року.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави. При цьому, вказаним рішенням Конституційного Суду України вирішено, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Як вірно зазначає суд першої інстанції, реалізація положень Закону України "Про прокуратуру" є неможливою без внесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 року № 505 та Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік". Однак, такі зміни з незалежних від відповідача причин протягом спірного періоду не були внесені.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі № 21-1461а15, від 30.03.2016 року у справі № 822/504/13-а, від 13.07.2016 року у справі №820/4653/15.

Таким чином, суд апеляційної інстанції робить висновк, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 1138196,75 грн. - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: Н.В. Вербицька