Справа № 806/2364/16
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року м.Житомир справа № 806/2364/16

категорія 8.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Євораускас А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Кузьміної К.В.,

представник третьої особи у судове засідання не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

встановив:

9 листопада 2016 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 із позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ), третя особа - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 червня 2014 року №.

У позовній заяві ОСОБА_4 вказав, що у вересні 2016 року на його адресу від Державної виконавчої служби надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього на користь Житомирської ОДПІ грошових коштів у розмірі 30022 грн 96 коп. Під час ознайомлення з матеріалами справи №806/1524/15 позивачу стало відомо про наявність податкового повідомлення-рішення № від 23 червня 2014 року згідно з яким позивачу Житомирською ОДПІ визначено зобов'язання у розмірі 23882 грн 37 коп. основного платежу та штрафні санкції у розмірі 6140 грн 59 коп., всього на загальну суму 30022 грн 96 коп. Позивачем зазначено, що він не був повідомлений належним чином про проведення позапланової перевірки, акта якої також не отримував та про існування податкового повідомлення-рішення йому стало відомо лише у вересні 2016 року. Просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 23 червня 2014 року №.

Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила адміністративний позов задовольнити. В обґрунтування позовних вимог пояснила, що з боку позивача відсутні порушення положень чинного податкового законодавства, оскільки висновки акта перевірки №2131/17-2/НОМЕР_1 від 4 квітня 2014 року документально не підтверджено, висновки перевіряючих ґрунтуються на припущеннях та носять суб'єктивний характер. Зокрема, представник позивача зауважила, що є цілком безпідставними висновки відповідача щодо наявності порушення підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України та підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.4.5 пункту 168.4 статті 168, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, а саме: неоподаткування отриманого доходу у вигляді додаткового блага, оскільки анулювання (прощення) АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості у розмірі 141771 грн 60 коп. за договором валютного кредиту від 29 травня 2008 року №014/911/73/134008 про надання кредиту, не є тотожним отриманому додатковому благу, котре згідно положень Податкового кодексу України має бути оподатковано. Також, позивач наголошує що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб, у тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. При цьому, відсотки за користування кредитом і пеня, нараховані банком відповідно до умов договору та списані за його рішенням, не є доходом платника податків у розумінні Податкового кодексу України, котрий підлягає оподаткуванню у порядку підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечувала та просила у задоволенні позову відмовити з підстав, що викладені у запереченнях на адміністративний позов (а.с.32-34). В обґрунтування заперечень пояснила, що сума боргу платника, анульованого (прощеного) за самостійним рішенням кредитора до закінчення строку позовної давності (у тому числі списана за рахунок коштів сформованого банком резерву), є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та оподатковується за ставками, визначеними пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (15% та/або 17%). Житомирською ОДПІ проведена позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичної особи ОСОБА_4 за період з 1 січня 2012 року до 31 грудня 2012 року. В акті перевірки від 4 квітня 2014 року №2131/17-2/НОМЕР_1 зазначено, що фізичною особою ОСОБА_4 до Житомирської ОДПІ податкова декларація про майновий стан і доходи щодо отримання доходів, які підлягають оподаткуванню за 2012 рік не подавалась, чим порушено підпункт 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України. За результатами перевірки Житомирською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2014 року №, яким визначено до сплати 23882 грн 37 коп. податку на доходи фізичних осіб та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 6140 грн 59 коп. відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України. Як свідчать обставини справи, відповідно до податкового розрахунку за формою 1-ДФ ОСОБА_4 отримано дохід у вигляді додаткового блага від АТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 141771 грн 60 коп. АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомлено Житомирську ОДПІ листом №04-2-0/3405 23 вересня 2013 року, що банком нараховано громадянину ОСОБА_4 дохід у розмірі 141771 грн 60 коп. у вигляді анулювання (прощення) заборгованості. Зазначене прощення здійснювалось повідомленням боржника про таке анулювання боргу та включенням суми прощення за ознакою доходу 126 (додаткове благо) до податкового розрахунку за формою 1-ДФ за підсумками звітного періоду, у якому такий борг анульовано (прощено). Оскільки АТ «Райффайзен Банк Аваль» виконано умови підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, сума боргу фізичної особи ОСОБА_4, анульована за самостійним рішенням кредитора - АТ «Райффайзен Банк Аваль» до закінчення строку позовної давності, є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та оподатковується за ставками, визначеними пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (15% та/або 17%). Таким чином представник відповідача вважає правомірним податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2014 року №.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. 24 січня 2017 року надіслав на адресу Житомирського окружного адміністративного суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.49).

Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 березня 2014 року посадовими особами Житомирської ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків до бюджету фізичною особою ОСОБА_6 за період з 1 січня 2012 року до 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки посадовими особами відповідача складений акт перевірки від 4 квітня 2014 року №2131/17-2/НОМЕР_1 у якому зроблено висновок про порушення ОСОБА_4:

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового Кодексу України, у результаті неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік;

- підпункту 164.2.7 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.4.5 пункту 168.4 статті 168, пункту 179.7 статті 179 Податкового Кодексу України, у результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік у сумі 23882 грн 37 коп. (а.с.10-13).

Підставою для таких висновків перевіряючих Житомирської ОДПІ стало те, що за період з 1 січня 2012 року до 31 грудня 2012 року ОСОБА_4 було отримано суму доходу у вигляді додаткового блага (анулювання (прощення) заборгованості) у розмірі 141771 грн 60 грн. по валютному кредиту, відкритому в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

На підставі акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 4 квітня 2014 року №2131/17-2/НОМЕР_1 Житомирською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2014 року №, яким ОСОБА_4 визначено зобов'язання у розмірі 23882 грн 37 коп. основного платежу з податку на доходи фізичних осіб та штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 6140 грн 59 коп., всього на загальну суму 30022 грн 96 коп. (а.с.14).

Правовідносини у даній справі регулюються Податковим кодексом України у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню суд виходив із наступного.

Судом встановлено, що 29 травня 2008 року між Акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" (далі - банк) та ОСОБА_4 був укладений договір №014/911/73/134008 про надання кредиту, згідно якого банк зобов'язується надати позивачу, а позивач зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити проценти, комісії у порядку та на умовах, визначених даним Договором.

Через несвоєчасну оплату кредиту банк нарахував позивачу пеню у розмірі 141771 грн 60 коп. (17738,08 дол.США).

24 травня 2012 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомив ОСОБА_4 про те, що йому анульовано (прощенно) заборгованість у розмірі 141771 грн 60 коп. (17738,08 дол. США) пені, нарахованої за користування кредитом (а.с.40)

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Підпунктом "д" 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин було передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Отже, з наведеної норми вбачається, що до оподаткованого доходу платника включається дохід, отриманий платником податку у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором.

Однак, посадовими особами Житомирської ОДПІ не аналізувалися та не перевірялися обставини щодо того яка саме заборгованість була прощена банком та чи може прощена заборгованість вважатися доходом у розумінні Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у відповідній редакції на момент виникнення правовідносин) доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Як вже було встановлено судом, банк анулював заборгованість позивача у вигляді пені, нарахованої за користування кредитом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року №2121-III "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту, є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.

Нарахування пені є лише засобом забезпечення виконання зобов'язання перед банком.

Прощена позивачу пеня не є його доходом та додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику та є його доходом, то пеня позичальником не отримується, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати.

Отже, пеня, нарахована боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Верховним Судом України розглядалася справа з аналогічних правовідносин і у постанові №21-1364а15 від 16 вересня 2015 року Верховний Суд України не знайшов підстав для перегляду судових рішень за винятковими обставинами у справі, оскільки судові рішення були ухвалені за різних обставин справи. При цьому у справі яка розглядалася суди дійшли висновку, що прощена пеня не є доходом фізичної особи та додатковим благом, оскільки нарахування пені є засобом забезпечення виконання договірних зобов'язань, проте сума нарахованої пені не отримується боржником в грошовій формі, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати. Пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК, який підлягає оподаткуванню згідно з абзацом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Підтвердженням позиції суду щодо того, що пеня, нарахована боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, є також чинна редакція Податкового кодексу України, де у підпункті 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України зазначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: борг у вигляді пені, комісії чи процентів за кредитним договором, прощений кредитором, не є додатковим благом, з якого боржник повинен сплатити податок.

На підставі наведеного суд вважає, що пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків у розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню згідно абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та, відповідно, і не має відображатись платником податків у податковій декларації про майновий стан та доходи платника.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення № від 23 червня 2014 року, а тому суд задовольняє адміністративний позов.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 23 червня 2014 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на користь ОСОБА_4 551 грн 21 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 13 лютого 2017 р.