Справа № 806/3341/15
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Житомир справа № 806/3341/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Романченка Є.Ю., суддів: Попової О.Г., Черноліхова С.В.,

секретар судового засідання Ткачук А.В.,

за участю: представника позивача - Гарапюка С.В.,

представників відповідачів - Макарова В.В., Лопатюка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірними дій, скасування наказів від 10.06.2015 № 188-ос та від 18.06.2015 № 170-ос, поновлення на службі з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:
Позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії відповідачів щодо звільнення його з військової служби та відмови у наданні йому відпусток за період з 2011 року по 2015 рік; поновити його на військовій службі в Державній прикордонній службі України шляхом скасування незаконно виданого 10 червня 2015 року Головою Державної прикордонної служби України наказу № 188-ос, яким його звільнено з військової служби за п. "е" (через службову невідповідність) ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та виданого на його виконання наказу № 170-ос від 18 червня 2015 року по особовому складу Начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, яким його виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення, з одночасною виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що його звільнення здійснено з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а видані накази є такими, що суперечать не тільки вимогам Закону, а і порушують його конституційні права щодо забезпечення державою умов проходження військової служби. Вказував, що за весь час проходження служби до нього будь - які заходи дисциплінарного та виховного впливу не застосовувалися, за час служби не мав стягнень за порушення військової дисципліни, характеризувався виключно з позитивної сторони. На думку позивача, посилання відповідачів при звільненні на те, що йому скасовано допуск до державної таємниці "форма 2" є надуманими, оскільки 25 грудня 2011 року допуск до державної таємниці йому поновлено.

Також позивач вважає, що відповідачі протиправно у 2011 - 2015 роках позбавив його права на щорічну відпустку та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Нарахування в наказі про звільнення компенсації за невикористані відпустки є безпідставним, оскільки він не просив виплатити йому компенсацію, а звертався із заявами про надання йому відпусток, на які він має право.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, з підстав викладених у адміністративному позові.

Представник відповідача - Адміністрації Державної прикордонної служби України, в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі, з мотивів наведених у письмових запереченнях проти позову та поясненнях по справі.

Представник відповідача - Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в засіданні суду позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог. При цьому посилався на доводи письмових заперечень по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з таких підстав.

Установлено, що ОСОБА_1 з 1992 року до 2015 року проходив військову службу.

У 2009 році між Державною прикордонною службою України в особі Голови Державної прикордонної служби України та ОСОБА_1 , підполковником, начальником інформаційного відділення "Севастополь" Інформаційного центру "Сімферополь" Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України, укладено контракт про проходження військової служби у Державній прикордонній службі України на три роки (а.с. 14). Контракт набрав чинності з 01.11.2009.

Безспірно встановлено, що наказом Голови ДПСУ № 546 - ос від 31.10.2012 термін дії контракту продовжено на період досудового та судового слідства з 01 листопада 2012 року.

10 червня 2015 року Головою Державної прикордонної служби України видано наказ № 488-ос "По особовому складу" по Північному регіональному управлінню (І категорії) Державної прикордонної служби України, яким звільнено з військової служби за пунктом "е" (через службову невідповідність) частини 6 із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в запас підполковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника регіонального управління (остання займана посада - начальник інформаційного відділення "Севастополь" Інформаційного центру "Сімферополь" Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України), без права носіння військової форми одягу (а.с. 185).

Наказом Начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 18 червня 2015 року № 170-ос "По особовому складу" (а.с. 13), відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 , якого наказом Голови Державної прикордонної служби України від 26.02.2015 № 3т-ос зараховано в розпорядження начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (остання займана посада - начальник інформаційного відділення "Севастополь" Інформаційного центру "Сімферополь" Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України) та наказом Голови Державної прикордонної служби України від 10.06.2015 № 188-ос звільнено з військової служби, за пунктом "е" (через службову невідповідність) частини 6 статті 23 із застосуванням частини 8 цієї статті в запас, без права носіння військової форми одягу. Також цим наказом наказано, відповідно до статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 139 невикористаних календарних днів щорічних основних відпусток за 2011- 2015 роки у розмірі 28369 гривень 90 копійок.

ОСОБА_1 , не погоджуючись зі своїм звільненням, направив ряд звернень до Голови Державної Прикордонної служби України та Начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

За результатами розгляду звернення, Адміністрацією Державної прикордонної служби України в листі від 14.07.2015 № 74/Ч-3209 повідомлено ОСОБА_1 про підстави його звільнення.

Отримавши 16 липня 2015 року вказаний лист та зважаючи на приписи ст. 99 КАС України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Під час судового розгляду встановлено, що фактичною підставою для звільнення підполковника ОСОБА_1 з військової служби слугувало те, що розпорядженням УВКР Служби безпеки України в АР Крим у м. Севастополі від 02.12.2011 № 50/Д та наказом начальника Інформаційного центру "Сімферополь" Управління інформації від 21.10.2011 № 65-Р йому скасовано допуск до державної таємниці та доступ до секретної інформації, а від запропонованих йому посад, які не передбачають допуску до державної таємниці ОСОБА_1 відмовився.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням наведеного, суд зазначає слідуюче.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період, а також відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби визначаються Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009.

Згідно зі п. 95 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення), військовослужбовці призначаються на посади з урахуванням відповідності їх професійної (фахової) підготовки за відповідним напрямом чи основною або спорідненою спеціальністю, освітньо-кваліфікаційного рівня вимогам до цих посад, визначеним посадовими інструкціями, та досвіду служби за фахом. У визначених законом випадках військовослужбовець повинен пройти спеціальну перевірку щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов`язаних із виконанням функцій держави, а також у разі потреби в установленому законодавством порядку пройти процедуру оформлення допуску до державної таємниці.

Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 22 Закону України "Про державну таємницю") .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про державну таємницю", доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання. Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Судом установлено, що посада - начальник інформаційного відділення "Севастополь" Інформаційного центру "Сімферополь" Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України, яку обіймав підполковник ОСОБА_1 потребувала допуску до державної таємниці. Вказане підтверджено інформаційною довідкою Адміністрації Держприкордонслужби України від 20.01.2017 № 0.14/32.

Відповідно до копії облікової картки громадянина про надання допуску до державної таємниці (а.с. 187), ОСОБА_1 надано допуск до державної таємниці за формою 2 (два) на підставі висновку Начальника УВКР СБУ в АРК і м. Севастополі від 29 травня 2008 року № 8/447/1 та доступ до відомостей з грифом секретності "цілком таємно" та "таємно" наказом Інформаційного центру "Сімферополь" від 09 червня 2008 року.

З 13 жовтня 2011 року підполковник ОСОБА_1 зарахований в розпорядження Голови Державної прикордонної служби України (наказ від 18.10.2011 № 14т-ос), згідно зі пп. 6 п. 127 Положення.

У подальшому наказом Голови Державної прикордонної служби України від 25.12.2012 № 22т-ос, відповідно до пп. 5 п. 127 Положення, наказано підполковника ОСОБА_1 вважати таким, що перебуває у розпорядженні Голови Державної прикордонної служби України на період вирішення питання щодо подальшого проходження ним військової служби - до набрання вироком законної сили.

10 листопада 2014 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва скасовано постанову старшого слідчого військової прокуратури ВМС України від 25.11.2011 про відсторонення від посади ОСОБА_1 ..

У зв`язку зі скасуванням указаної постанови Головою Державної прикордонної служби України видано наказ № 3т-ос від 26.02.2015, за змістом якого ОСОБА_1 вважався таким, що перебував у розпорядженні Адміністрації Державної прикордонної служби України з 10 листопада 2014 року та зарахований у розпорядження Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Між тим, розпорядженням начальника УВКР СБУ в АР Крим і м. Севастополі від 02.12.2011 № 50д ОСОБА_1 скасовано допуск до державної таємниці, про що 03 грудня 2011 року внесено запис до облікової картки громадянина про надання допуску до державної таємниці.

Водночас у обліковій картці ОСОБА_1 вказано, що наказом від 21 жовтня 2011 року № 65Р позивачу скасовано доступ до відомостей з грифом секретності "цілком таємно", "таємно".

Наведене підтверджено копією облікової картки громадянина про надання допуску до державної таємниці ОСОБА_1 (а.с. 187), довідкою Північного регіонального управління Прикордонної служби України від 01.09.2015 № 13/341 (а.с. 55), листами Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування Служби безпеки України від 01.10.2015 № 26/2/3-14593 та від 25.10.2016 № 26/2/6-13193 (а.с. 131,160).

Також у згаданих листах Служби безпеки України, направлених на запити суду, вказано, що інша інформація щодо надання, переоформлення чи скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці в ДОДТЛ СБУ відсутня.

У відповідності до частини 5 статті 26 Закону України "Про державну таємницю", громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Пунктом 120 Положення визначено, що військовослужбовець, якому в установленому порядку скасовано допуск до державної таємниці, призначається на посаду, яка не передбачає допуску до державної таємниці. В разі неможливості призначення на таку посаду військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби за службовою невідповідністю.

За змістом пункту 93 Положення, призначення військовослужбовців на посади здійснюється: на рівні посади у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за рішенням відповідного начальника (пп. 5); на нижчі посади у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за згодою військовослужбовця, у разі неможливості призначення на рівну посаду (пп. 6).

У судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_2 наголошував, що призначення підполковника ОСОБА_1 на будь - яку посаду в підрозділах Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України було неможливим, оскільки всі без виключення посади цього Управління передбачають допуск до державної таємниці.

Матеріалами справи підтверджено, що 05 березня 2015 року до підполковника ОСОБА_2 Департаментом персоналу Адміністрації Державної прикордонної служби України доведено пропозиції щодо подальшого проходження військової служби, в яких указано, що станом на 05.03.2015 в органах Держприкордонслужби рівних посад, які не передбачають допуску до державної таємниці, немає.

Водночас, у зв`язку зі скасуванням підполковнику ОСОБА_1 допуску до державної таємниці за дорученням Голови Державної прикордонної служби України запропоновано до призначення посади:

- старший офіцер (з підготовки та організації дій при надзвичайних ситуаціях природного та техногенного характеру) відділу персоналу Херсонського прикордонного загону Азово - Чорноморського регіонального управління;

- начальник вогневої підготовки відділу персоналу Білгород - Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління.

Згоди на призначення на вказані посади позивач не надав, від підпису відмовився, що засвідчено підписами присутніх під час бесіди військовослужбовцями.

06 березня 2015 року підполковник ОСОБА_1 прибув до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України для подальшого проходження військової служби з Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Наказом Начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11.03.2015 № 62-ос позивача зараховано до списку особового складу та поставлено на фінансове забезпечення, а також наказано Начальнику сектору підготовки персоналу організувати службову діяльність офіцера в секторі підготовки персоналу та здійснювати контроль за покладеними на нього завданнями, обмежити доступ до державної таємниці.

12 березня 2015 року Північним регіональним управлінням підполковнику ОСОБА_1 запропоновані до призначення наступні вакантні посади:

- старший офіцер з підготовки та організації дій при надзвичайних ситуаціях природного та техногенного характеру сектору підготовки персоналу Північного регіонального управління;

- начальник вогневої підготовки групи персоналу Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління.

Від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовився, оскільки порушено його права гарантовані Конституцією України, про що ним зроблено відмітку на відомості 12.03.2015 (а.с. 26).

Факт пропонування вакантних посад, які не потребують допуску до державної таємниці, та відмову від них також підтверджено у позові ОСОБА_1 ..

Проте представник позивача наполягав на тому, що доводи відповідачів щодо скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці та доступу до секретної інформації не відповідають дійсності. При цьому вказував, що 25 грудня 2011 року після звернення ВП ВМС України допуск було поновлено, про що свідчить копія подання в суд військової прокуратури та постанова Бахчисарайського районного суду.

Суд критично оцінює такі судження представника позивача, зважаючи на таке.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державну таємницю", допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації; доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.

В силу приписів ст. 22 Закону України "Про державну таємницю" допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а доступ до державної таємниці, згідно зі ст. 27 цього Закону, - за рішенням керівників державних органів, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Судом установлено, що допуск і доступ до державної таємниці ОСОБА_1 скасовано у 2011 році та впродовж 2011-2016 років допуск до державної таємниці йому органами СБУ не надавався.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що з грудня 2011 року у позивача відсутній допуск до державної таємниці, наданий у встановленому чинним законодавством порядку, відтак підполковник ОСОБА_1 не міг обіймати посаду в органах Держприкордонслужби, яка передбачала наявність допуску до державної таємниці.

Рівнозначні посаді ОСОБА_1 (начальник інформаційного відділення "Севастополь" Інформаційного центру "Сімферополь" Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України) посади в органах Держприкордонслужби, які не передбачали допуску до державної таємниці, станом на 05.03.15 були відсутні, а тому відповідачами правомірно запропоновано йому посади, які не передбачали такого допуску.

У зв`язку з відмовою військовослужбовця від запропонованих посад та на виконання вимог пункту 120 Положення, Начальником Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України 03 червня 2015 року підготовлено подання до звільнення з військової служби в запас по статті 26 частина 6 підпункт "е" (через службову невідповідність) Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" підполковника ОСОБА_1 (а.с. 104-105).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

За змістом частини 2 вказаної статті Закону, звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, зі служби проводиться на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Підпунктом "е" частини 6 статті 26 Закону № 2232-XII установлено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.

У відповідності до підпункт 4 пункту 280 Положення, звільнення військовослужбовців з військової служби через службову невідповідність здійснюється якщо військовослужбовцю скасовано допуск до державної таємниці за відсутності рівних посад, призначення на які не передбачає допуску до державної таємниці, та в разі відмови військовослужбовця від призначення на нижчі посади, що не передбачають допуску до державної таємниці, якщо такі посади є в наявності.

Згідно зі абз. 2 п. 288 Положення, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Голова Державної прикордонної служби України при прийнятті оскаржуваного наказу від 10.06.2015 № 488-ос та Начальник Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України при винесенні, на його виконання, наказу від 18.06.2015 № 170-ос діяли в межах своїх повноважень та відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій відповідачів щодо його звільнення з військової служби та скасування наказів від 10.06.2015 № 488-ос та від 18.06.2015 № 170-ос як незаконно виданих є безпідставними.

Оцінюючи позовні вимоги позивача про поновлення на військовій службі в Державній прикордонній службі України з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, судом ураховано, що вказані вимоги є похідними від вимог про визнання незаконними та скасування наказів відповідачів від 10.06.2015 № 488-ос та від 18.06.2015 № 170-ос підстав для задоволення яких суд не встановив, а тому у задоволенні вимог щодо поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу також слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідачів щодо відмови у наданні відпусток за період з 2011 року по 2015 рік.

Відповідно до п. 203 Положення, у мирний час військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або кадрову військову службу, надаються такі відпустки, зокрема, щорічні: основна відпустка; додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У пункті 216 Положення зазначено, що облік відпусток та контроль за їх наданням згідно із затвердженими графіками здійснюються кадровими підрозділами органів Держприкордонслужби. Наказ органу Держприкордонслужби про надання щорічної основної відпустки видається не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком строку відпустки на підставі рапорту військовослужбовця.

Військовослужбовцям, щодо яких проводиться дізнання чи досудове слідство або стосовно яких судом розглядається кримінальна справа, відпустка надається за погодженням із відповідними органами дізнання, досудового слідства чи судом (п. 221 Положення).

Згідно зі ч. 2 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що ОСОБА_1 відпустки за період 2011 - 2015 роки не надавалися. При цьому доказів звернення військовослужбовця із рапортами до відповідачів про надання щорічних відпусток у 2011, 2012, 2013 та 2014 роках матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 лише 19.05.2015 та 03.06.2015 на ім`я Начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України подано рапорти про надання чергової невикористаної оплачуваної відпустки за 2011 рік з 05 червня 2015 року, з виплатою матеріальної допомоги.

15 червня 2015 року позивачем до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України направлено звернення щодо надання невикористаних щорічних обов`язкових оплачених відпусток за 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 роки.

На вказані рапорти та звернення від 08 і 15 червня 2015 року в частині надання відпусток Північним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України листом від 16.06.2015 № 30/1758 повідомлено ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з ненаданням йому відпусток за період 2011 - 2015 роки, а також ураховуючи, що наказом голови Державної прикордонної служби України від 10.06.2015 № 488-ос контракт з ним припинено (розірвано) та звільнено його з військової служби в запас, з ним буде проведено відповідний розрахунок, виключено із списків особового складу регіонального управління, направлено на військовий облік до військового комісаріату за обраним місцем проживання.

При цьому суд констатує, що позивачем рапорти та звернення щодо надання відпусток були подані лише до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України після відмови від запропонованих останнім посад, які не передбачали допуску до державної таємниці.

Частиною 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

У відповідності до п. 224 Положення, військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, крім осіб, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до абзацу другого пункту 204 цього Положення, за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі п. 225 Положення, у рік звільнення зазначених у пункті 224 цього Положення військовослужбовців, у тому числі тих, які мають дітей, із служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Наказом Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 18 червня 2015 року № 170-ос, поміж іншого, наказано ОСОБА_1 , відповідно до статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", виплатити грошову компенсацію за 139 невикористаних календарних днів щорічних основних відпусток за 2011 - 2015 роки у розмірі 28369,90 грн.

Перерахування коштів проведено на підставі платіжного доручення № 373 від 18.06.2015.

Позивач розмір грошової компенсації та кількість невикористаних календарних днів щорічних відпусток, взятих під час обчислення суми компенсації, не оспорює.

Також суд звертає увагу, що до Адміністрації Державної прикордонного служби України позивач із рапортами про надання щорічних відпустом взагалі не звертався, а тому твердження про відмову вказаного відповідача у наданні йому відпусток є хибними.

За наведених обставин, суд вважає, що дії відповідача щодо виплати позивачу під час звільнення (виключення зі списків особового складу, зняття з усіх видів забезпечення) грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки узгоджуються із приписами Положення та нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Беручи до уваги викладене, а також ураховуючи встановлені під час судового розгляду даної справи факти, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Є.Ю. Романченко

Судді О.Г. Попова

С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 08 лютого 2017 р.