Справа № 813/2926/16
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Справа № 876/9849/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Кіх О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року у адміністративній справі №813/2926/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання недійсним рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить скасувати рішення відповідача про застосування фінансових санкцій №20/4000/НОМЕР_1 від 15.06.2016 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Львівській області про застосування фінансових санкцій №20/4000/НОМЕР_1 від 15.06.2016 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 2251,21 грн.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в які зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. та невірним встановленням обставин у справі. З урахуванням вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 року, вважає штрафні санкції за роздрібну торгівлю позивачем алкогольними напоями за цінами, нижчими від встановлених оскарженою постановою застосовані правомірно. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засідання апеляційного розгляду справи, представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив постанову суду першої інстанції скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Позивач зареєстрований, як фізична особа-підприємець, 21.03.2003 року. Основним видом економічної діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

24.05.2016 року посадовими особами Головного управління ДФС у Львівській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підставі направлень №272 та №273 від 17.05.2016 року проведено фактичну перевірку з питань додержання ФО-П ОСОБА_3 (ДРФО НОМЕР_1 ) вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 року (із змінами та доповненнями) та інших законодавчих актів, що регулюють виробництво і обіг алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Перевірка магазину, що розташований за адресою: с. Нове Село, Жидачівський район, Львівська область, проведена в присутності його власника - ФО-П ОСОБА_1, якому вручено копію наказу Головного управління ДФС у Львівській області №454 від 17.05.2016 року та ознайомлено з направленнями №272 та №273 від 17.05.2016 року, про що свідчать підписи позивача на розписках до вищезгаданих направлень.

За результатами фактичної перевірки складено Акт №13/111/4000/НОМЕР_1 від 24.05.2016 року, в якому зафіксовано факт реалізації алкогольних напоїв за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі алкогольні напої, а саме: 24.05.2016 року реалізовано 1 пляшку «Советское шампанское» (вино ігристе) 10,5-12,5 % об., ємкістю 0,75 л, за ціною - 48,75 грн. за пляшку, підтвердженням чого є фіскальний чек № від 24.05.2016 року. Такі дії відповідач кваліфікував як порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (з наступними змінами та доповненнями). Зазначено, що мінімальна роздрібна ціна на «Советское шампанское» (вино ігристе) з 01.09.2015 року становить 49,90 грн.

Вказаний Акт підписаний позивачем без зауважень, а в письмових поясненнях від 24.05.2016 року зазначено, що «Советское шампанское» (вино ігристе) реалізовувалось за ціною, нижчою від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі алкогольні напої, у зв'язку з тим, що даний товар не встиг перекодувати.

На підставі вказаного вище Акта перевірки, Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №20/4000/НОМЕР_1 від 15.06.2016 року, яким до позивача згідно з абз.13 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 року (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №462) застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 10000,00 грн.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження, однак, за наслідками такого, названий акт індивідуальної дії рішенням Головного управління ДФС у Львівській області від 14.07.2016 року та рішенням ДФС України від 17.08.2016 року залишено без змін.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що станом на час проведення перевірки (24.05.2016 року) та прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення (15.06.2016 року) нормативно-правовий акт, яким були встановлені обмеження щодо розміру мінімальної ціни у розмірі 49,90 грн. на вино у скляній тарі місткістю 0,7 л та 0,75 л, втратив чинність.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до підп.191.1.16 п.191.1 ст.19 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 року (далі - Закон України №481/95-ВР).

Статтею 1 Закону України №481/95-ВР передбачено, що мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки.

Згідно абз.13 ч.2 ст.17 Закону України №481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Частиною 4 ст.17 Закону України №481/95-ВР визначено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до ст. 18 Закону України № 481/95-ВР, Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Постановою Кабінету Міністрів України №957 від 30.10.2008 року «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (далі - постанова №957) встановлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв. Додатком до цієї постанови визначено, що з 01.09.2015 року мінімальна роздрібна ціна вина у скляній тарі місткістю 0,7 л та 0,75 л становить 49,90 грн. При цьому, зазначена мінімальна роздрібна ціна застосовується згідно з додатком до постанови №957 у редакції, викладеній з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957», яка набрала чинності - з 11.07.2015 року (через 10 днів з дня її опублікування в офіційному виданні - «Урядовий кур'єр 2015» №116 від 01.07.2015 року).

Натомість, фактичною перевіркою встановлено реалізацію 1 пляшки «Советское шампанское» (вино ігристе) 10,5-12,5 % об., ємкістю 0,75 л, за ціною - 48,75 грн. за пляшку, підтвердженням чого є фіскальний чек № від 24.05.2016 року. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що позивач реалізував вказаний товар за ціною, нижчою за встановлену мінімальну роздрібну ціну на цей товар.

Однак, суд першої інстанції правильно не погодився з такими доводами контролюючого органу, з огляду на наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року по справі №826/17459/15 адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Люботинський завод «Продтовари» задоволено повністю. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957». Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року по справі №826/17459/15 залишено без змін. Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 18.02.2016 року та від 01.03.2016 року виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 року по справі №826/17459/15 зупинялося до розгляду справи судом касаційної інстанції. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 року по справі №826/17459/15 залишено без змін.

В силу вимог ч.ч.1,3 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Поряд з тим, за правилами ч.10 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду у справах щодо оскарження нормативно-правових актів оскаржується у загальному порядку.

Водночас, вимога про визнання акта нечинним, як випливає з системного аналізу статей 105, 162, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. Відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08.12.2009 року №21-1573во09, яка відповідно до ч.3 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для врахування судом.

Як випливає з Рішення Конституційного суду від 09.02.1999 року №1-99-рп, ч.1 ст.58 Конституції України щодо дій нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон, або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст правовідносин, зокрема прав та обов'язків особи, не може змінюватися разом із зміною законодавчих норм. А відтак, склад правопорушення та відповідальність за його вчинення визначаються за змістом тих законодавчих норм, які були чинними на час вчинення відповідного правопорушення, та не можуть бути змінені разом із зміною законодавчих норм (зокрема, в разі втрати чинності нормативно-правовим актом або набрання чинності новим нормативно-правовим актом, який регулює ті самі суспільні відносини).

У цьому ж Рішенні Конституційного суду також зазначено, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено лише шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Проте, постанова Кабінету Міністрів України №462 від 17.06.2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957» такої вказівки не містить.

Таким чином, збільшення розміру відповідальності новим нормативно-правовим актом порівняно з попереднім, що регулював ті самі відносини, є фактично зворотною дією нормативно-правового акта, тому що передбачає зміну правила поведінки в разі вчинення певного діяння. Таке, за відсутності відповідного застереження у самому нормативно-правовому акті, суперечить статті 58 Конституції України. Зазначена правова позиція знайшла також своє відображення в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №2198/11/13-11 від 24.11.2011 року.

З огляду на наведене, постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957» №462 від 17.06.2015 року втратила чинність з дати набрання постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року по справі №826/17459/15 законної сили, а саме - з 11.02.2016 року.

Відповідно, правомірність поведінки позивача, зокрема дотримання ним норм податкового законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення ним відповідних дій або бездіяльності.

Станом на час проведення перевірки (24.05.2016 року) та прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення (15.06.2016 року) нормативно-правовий акт, яким були встановлені обмеження щодо розміру мінімальної ціни у розмірі 49,90 грн. на вино у скляній тарі місткістю 0,7 л та 0,75 л, втратив чинність.

Чинною на той момент була постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957» №177 від 11.06.2014 року (діє - з 17.06.2014 року), згідно з додатком до якої визначено, що з 01.08.2014 року мінімальна роздрібна ціна вина у скляній тарі місткістю 0,7 л та 0,75 л становить 33,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що враховуючи, що факт реалізації позивачем вина ігристого «Советское шампанское» 10,5-12,5 % об., ємкістю 0,75 л, за ціною - 48,75 грн. за пляшку, мав місце 24.05.2016 року, підтвердженням чого є фіскальний чек №, тобто після втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України №462 від 17.06.2015 року, остання не повинна застосовуватись до спірних правовідносин.

Що стосується доводів апелянта про те, що позивач погодився із актом перевірки, то згода позивача з Актом перевірки не означає його згоду зі спірним рішенням, а право оскарження рішення про застосування фінансових санкцій передбачено законодавством.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач незаконно застосував до позивача оспорювану суму штрафних санкцій в зв'язку із відсутністю факту реалізації вина з порушенням наведених правил ціноутворення, а тому відсутні законодавчо визначені підстави для накладення на позивача оспорюваної суми штрафу за рішенням про застосування фінансових санкцій №20/4000/8 від 15.06.2016 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року у адміністративній справі №813/2926/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 13.02.2017 р.