Справа № 552/479/17
Суддя: Яковенко Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/479/17
Провадження № 2-а/552/56/17
ПОСТАНОВА

іменем України

16 лютого 2017 року Суддя Київського районного суду м. Полтави Яковенко Н.Л.,

розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 27 січня 2017 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Посилався на те, що з 30 квітня 1993 року по 01 вересня 2011 року працював суддею Хорольського районного суду Полтавської області, а з 02 вересня 2011 року по 15 вересня 2016 року суддею апеляційного суду Полтавської області, 15 вересня 2016 року звільнений з посади у звязку з поданням заяви про відставку.

Вказував, що 16 вересня 2016 року звернувся до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання, яке нараховане відповідачем в 16 вересня 2016 року в розмірі 86 % суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді.

Вказував, що враховуючи зарахування календарного періоду строкової військової служби до стажу судді разом зі стажем безпосередньої роботи на посаді судді, має право на отримання максимального розміру довічного грошового утримання, передбаченого законом, тобто, 90 % заробітку судді, працюючого на відповідній посаді.

Тому в своїй позовній заяві просив суд визнати протиправними дії відповідача у призначенні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86%, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, без урахування до судового стажу періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР. Просив також зобовязати Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР - 02 роки 01 місяць 04 дні разом із стажем роботи на посаді судді Хорольського районного суду Полтавської області та апеляційного суду Полтавської області - 23 роки 04 місяці 16 днів, а всього 25 років 05 місяців 20 днів стажу, та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 16.09.2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум. Просив вирішити питання про розподіл судових витрат.

Суддя, розглянувши справу в порядку скороченого провадження, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 30 квітня 1993 року по 01 вересня 2011 року працював суддею Хорольського районного суду Полтавської області, а з 02 вересня 2011 року по 15 вересня 2016 року суддею апеляційного суду Полтавської області, 15 вересня 2016 року звільнений з посади у звязку з поданням заяви про відставку.

Також встановлено, що 16 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання.

З 16 вересня 2016 року позивачу ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 обєднаним управління Пенсійного фонду України Полтавської області нараховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86 % суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Конституції України, Конституція і закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканність суддів. До таких конституційних гарантій віднесено обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (ч.1 ст. 130 Конституції України).

Згідно з п.14 ч.1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально - побутове забезпечення, в тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004).

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

У рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з частиною 3 статті 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Що узгоджується і з міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з пункту 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC (2010)12): «Оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (04 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною ОСОБА_3 України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 15-го пленарного засідання Економічної та ОСОБА_4 ООН «Процедури ефективного здійснення основних принципів незалежності судових органів».

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 29.03.2015 пункт 11 Перехідних положень вищевказаного Закону втратив чинність. Проте, згадуваною редакцією Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не врегульовано та не змінено порядок визначення стажу роботи на посаді суддів, призначених на посаду до набрання чинності цим Законом.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, стаж роботи судді визначений відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 29.03.2015 зберігається та не підлягає перерахуванню.

Статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів"визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби; (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20 березня 2008 року №248/2008).

Згідно з п. 3-1 Постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 03.09.2005 року № 865 (в редакції постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 11.06.2008 року № 545) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Станом на час дії вище вказаних нормативно-правових актів позивач мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років, отже, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру його довічного грошового утримання судді у відставці, слід враховувати календарний період проходження ним військової служби.

Зазначена позиція кореспондується із роз'ясненнями Конституційного Суду України в рішенні №8-рп/2005 та рішенням від 08.06.2016 року № 4-рп/2016.

Таким чином, станом на 15 вересня 2016 року до стажу роботи позивача ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, окрім стажу безпосереднього виконання обовязків судді - 23 роки 04 місяці 16 днів, необхідно зарахувати строкову військову службу, яка становить 02 роки 01 місяць 04 дні, що в сукупності складає 25 років 05 місяців 20 днів стажу, які дають мені право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітку судді, що відповідає розрахунку вказаного стажу судді, наданого відповідачу апеляційним судом Полтавської області за вих. № 07-54/71 від 15.12.2016 року.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 94 КАС України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

У звязку з задоволенням позовних вимог, на користь позивача підлягають стягненню з Державного бюджету України судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 158, 159, 163, 167, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області у призначенні та виплаті ОСОБА_1, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86%, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, без урахування до судового стажу періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР.

Зобовязати Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР - 02 (два) роки 01(один) місяць 04 (чотири) дні разом із стажем роботи на посаді судді Хорольського районного суду Полтавської області та апеляційного суду Полтавської області - 23 роки 04 місяці 16 днів, а всього 25 років 05 місяців 20 днів стажу, та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 16.09.2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

Суддя Н.Л.Яковенко

16.02.2017