Справа № 814/1683/16
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

814/1683/16

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

О К Р Е М А ДУМКА

01 лютого 2017 р.

м.Одеса

Справа № 814/1683/16

судді Шляхтицького О.І. у справі № 814/1683/16

Зважаючи на наявність постанови Миколаївського окружного адміністративного суду та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін, користуючись правом на окрему думку, наданим ст. 164 КАС України, вважаю за необхідне висловити наступні заперечення щодо рішення суду у вказаній справі.

Висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції є помилковим при застосуванні до спірних правовідносин приписів підпункту 4.1.9 пункту 4.1 ст. 4 ПК України.

Так, Статтею 4 ПК України встановлено основні засади податкового законодавства України. Згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 цієї статті податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності. Цей принцип законодавцем закріплено в двох аспектах: перший - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки; другий - податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Транспортний податок, як зазначено вище, запроваджено з 1 січня 2015 року, тобто з початку нового бюджетного року, що дає підстави для правової оцінки запровадження транспортного податку як такого, що не порушує принцип стабільності. Крім того, при співвідношенні норми-принципу, якою є норма підпункту 4.1.9 пункту 4.1 ст. 4 ПК, та норм ст. 267 ПК, які є конкретними нормами (регулюють відносини з приводу транспортного податку), слід виходити з того, що норма-принцип є загальною нормою, тоді як конкретна норма - спеціальна норма, яка і підлягає застосуванню для юридичної оцінки обставин у справі.

Встановлюючи перелік місцевих податків і зборів та визначаючи повноваження місцевих рад щодо їх запровадження, стаття 10 ПК України розрізняє місцеві податки (збори) на обов'язкові і необов'язкові для встановлення. В залежності від цього визначається правовий режим місцевого податку (збору), який теж різний.

Так, пунктом 10.2 цієї статті закріплено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Імперативу цієї норми відповідає норма підпункту 12.3.5 пункту 12.3 ст. 12 ПК, якою цей імператив підсилюється.

Згідно з останньою, у разі, якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю ( в редакції Закону України від 24.12.2014р. № 71-VІІІ).

Наряду з нормою підпункту 12.3.5 діє норма підпункту 12.3.4 ст. 12 ПК України, якою передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При вирішенні питання про співвідношення цих норм в правовому регулюванні місцевих податків, які є обов'язковими згідно з ПК України , норма підпункту 12.3.5 є спеціальною. У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 ПК України, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК України.

Стосовно цієї адміністративної справи, то рішенням Вознесенської міської ради Миколаївської області від 27.01.2015 року затверджено ставки місцевих податків і зборів, яке опубліковане у газеті «ДЕНЬ за ДНЕМ» 28.01.2015 року.

Вказане рішення не є предметом спору у справі, що розглядається, а міська рада, відповідно, не є відповідачем у справі, а відтак норми цього рішення органу місцевого самоврядування відповідають нормам ст. 267 ПК України і є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144 Конституції України, стаття 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, відповідач, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, діяв на підстави чинних нормативно –правових актів, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Суддя Шляхтицький О.І.