Справа № 428/11358/16-а
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/428/74/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі:

судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними дій та скасування протокольного рішення щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобовязання призначити пенсію за вислугу років,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними дій та скасування протокольного рішення щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобовязання призначити пенсію за вислугу років, мотивуючи вимоги тим , що 23.09.2016р. він звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону від 05.11.1991р.). Рішенням ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області від 30.09.2016р. №4818/2016 йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» мотивуючи тим, що положення ст. 50-1 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, які визначали право на призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014. Також у рішенні зазначено, що його стаж роботи на спеціальних посадах, який дає право на зазначений вид пенсії становить 21 рік 03 місяців 21 дні, а необхідно 22 роки 6 місяців. Таке обґрунтування відповідача щодо відмови призначити йому пенсію він вважає протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки на час його призначення на роботу в органи прокуратури України (03.11.1997р.) діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, тому він набув права виходу на пенсію за вислугу років зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - не менше 10 років. У звязку з цим, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і просить суд визнати протиправними дії та скасувати протокольне рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області №4818/2016 від 30.09.2016р. про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру»; зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області здійснити, починаючи з 23.09.2016р., призначення йому пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» виходячи з розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяці роботи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до записів в трудовій книжці серії БТ-ІІ №4881545 ОСОБА_1 з 03.11.1997р. по цей час працює на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури. Відповідно до копії довідки прокуратури Луганської області №11/147-вих-16 від 05.09.2016р., станом на 05.09.2016р. стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури становить 18 років 10 місяців 03 дні. До вислуги років, що дає ОСОБА_1 право на пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 підлягають зарахуванню також: з 01.09.1991 по 29.06.1996 половина строку навчання у Національній юридичній академії прокуратури України імені ОСОБА_3 на денній формі навчання. Таким чином вислуга років ОСОБА_1, що дає йому право на пенсію згідно із статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 станом на 05.09.2016р. складає 21 рік 03 місяці 02 дні. 23.09.2016р. ОСОБА_1 подав до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області заяву про отримання пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про прокуратуру». Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області №4818/2016 від 30.09.2016р. ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ на підставі того, що на дату звернення ОСОБА_1 почав діяти Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014, а тому положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697- VII, а саме з 15 липня 2015 року. Згідно із ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII право на пенсійне забезпечення за вислугу років мають прокурори в період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року при наявності стажу роботи за вислугу років 22 роки 6 місяців, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців, а згідно наданих документів стаж роботи за вислугу років складає 21 рік 03 місяців 21 днів, що не відповідає вимогам законодавства.

Однак позивач ОСОБА_1 вважає, що він набув право на пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.199р., оскільки він діяв на час прийняття його на роботу в органи прокуратури.

Аналізуючи викладене суд зазначає, що на момент звернення позивача ОСОБА_1 до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.199р. на підставі підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014р. визнано таким, що втратив чинність, тому до спірних правовідносин має застосовуватися ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII. При цьому Прикінцеві та перехідні положення Закону №1697-VII від 14.10.2014р. не містять положення стосовно збереження за прокурорами, які були призначені на відповідну прокурорську посаду до набрання чинності цим Законом, права на отримання пенсії за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності Законом №1697-VII від 14.10.2014р..

Згідно зі статтею 147 Конституції України, єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції та законів України.

На сьогодні положення Закону №1697-VII від 14.10.2014р. щодо визначення права прокурора на отримання пенсії з вислугу років не визнані неконституційними, також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України.

У пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказано, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт). Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Аналогічний підхід до зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги було застосовано Верховним Судом України у постанові від 01 листопада 2016 року по справі № 21-1425а16.

Суд також звертає окрему увагу на те, що позивач ОСОБА_1 не набув права на пенсію за вислугу років в період чинності статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991р., а отже його прохання призначити йому пенсію за Законом, який втратив чинність, є повністю необґрунтованим. Отже, висновок позивача ОСОБА_1 про те, що порядок його пенсійного забезпечення визначається у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. є необґрунтованим, в той час як оскаржуване рішення є правомірним та скасуванню не підлягає. При цьому, інші позовні вимоги ОСОБА_1 судом не досліджуються, адже вони є похідними від права позивача на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р., якого позивач ОСОБА_1 на думку суду не набув.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і у їх задоволенні належить відмовити.

Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу ОСОБА_1 було відмовлено, то сплачений судовий збір не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 41, 70 , 71 , 94, 128, 159-163, 185, 186 КАС України , суд

постановив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними дій та скасування протокольного рішення №4818/2016 від 30.09.2016р. про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру»; зобов'язання здійснити, починаючи з 23.09.2016р., призначення йому пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» виходячи з розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяці роботи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя