Справа № 463/5467/15-а,2-а/463/155/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 р. № 876/116/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування рішення,

у х в а л и в:

ОСОБА_1 27.10.2015 звернувся в суд з адміністративним позовом до комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просив скасувати рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 07.07.2015.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року закрито провадження в адміністративній справі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до п. 1 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини - Комісія з питань захисту прав дитини є колегіальним консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою районної держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради. Тобто у даному випадку це орган, який діє в структурі Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та являється суб'єктом владних повноважень.

Інформаційний лист Вищого адміністративного суду щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ зазначає, що індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Вказує, що рішення відповідача являється правовим актом індивідуальної дії.

При апеляційному розгляді позивач та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав викладених в ній .

Вони також звернули увагу апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції не дослідив самого рішення відповідача, яке оскаржується позивачем, про визначення місця проживання дитини, а також судом не прийнято ніякого рішення по доповнених позивачем позовних вимогах від 03.08.2016.

Крім того, вказують на практику судів, в тому числі апеляційної інстанції, які вказують на підсудність даної справи адміністративним судам.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Закриваючи провадження у адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не має усіх невід'ємних ознак публічно-правового спору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам процесуального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи видно, що позивач оскаржує рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо надання висновку про визначення місця проживання дитини з матір'ю в процесі розгляду Самбірським міськрайонним судом Львівської області цивільної справи №452/3450/14-ц про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Відповідно до частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Компетенція адміністративних судів поширюється на: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (частина 2 статті 17 КАС України).

Отже,до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України до рішень суб'єкта владних повноважень відносяться нормативно правові акти індивідуальної дії.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи із захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із сімейних відносин, розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Як видно з матеріалів справи, цей спір виник у зв'язку з розглядом Самбірським міськрайонним судом Львівської області цивільної справи №452/3450/14-ц про визначення місця проживання малолітньої дитини позивача та її матері - ОСОБА_3

З рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2015 у цивільній справі №452/3450/14-ц видно, що вказаний вище висновок комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 07.07.2015 № 33-зв-873 врахований при вирішенні справи по суті.

Слід зазначити, що саме рішення відповідача не породжує будь-яких правових наслідків, оскільки ним надано висновок органу опіки і піклування, що був відповідно оцінений і досліджений разом з іншими доказами при ухваленні рішення по цивільній справі Самбірським міськрайонним судом Львівської області (цивільна справа №452/3450/14-ц ).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб'єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, так як не породжує жодних юридичних наслідків, не впливає на права та обов'язки сторін, а є носієм доказування при наявності цивільного спору.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи дійсно відсутнє саме оскаржуване рішення відповідача, а є лише висновок органу опіки і піклування.

Крім того, судом першої інстанції не прийнято рішення про доповнені позовні вимоги від 03.08.2016 про стягнення з відповідача на користь позивача 4850 грн. майнової шкоди, зобов'язання відповідача сприяти поверненню дитини до батька з Винниківської школи інтернат для туберкульозно - хворих і скласти про це відповідний акт, встановлення факту самочинної зміни місця проживання дитини без згоди батька, органу опіки і піклування з місця проживання встановленого рішенням суду на Винниківську школу інтернат, здійснення контролю за проживанням дитини за належною адресою, стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі - 478 грн. + 1378грн.00 коп.( а.с.91-93).

Проте, на думку колегії суддів, вказані процесуальні порушення не потягли за собою прийняття незаконного рішення - ухвали про закриття провадження у справі, так як всі вони випливають і стосуються відносин щодо місця проживання малолітньої дитини, тобто цивільного спору, а не публічного - правового, по якому уже ухвалено рішення суду (цивільна справа №452/3450/14-ц ).

Посилання апелянта на те, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 25.05.2016 року визнано, що даний спір є публічно-правовим не заслуговує на увагу, так як цією ухвалою скасовано ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 23.02.2016 про закриття провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України (у зв'язку з наявністю ухвали про відмову у відкритті провадження у справі з того самого спору і між тими самим сторонами, яка набрала законної сили).

Апеляційна інстанція по останній справі дійшла висновку, що закриття провадження Личаківським районним судом м.Львова від 23.02.2016 було передчасним із - за неповного з'ясування обставин, що маються значення для справи, зокрема, необхідності встановлення тотожності позовів, а також відсутності достовірних даних щодо вступу в законну силу ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 09.10.2015 про відмову у відкритті провадження у справі з того самого спору і між тими самим сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Аналогічну позицію висловлено Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 12 липня 2016 року №К/800/18758/16 та від 21 грудня 2016 року №К/800/12597/16, №К/800/13180/16.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199 п. 1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року про закриття провадження у справі №463/5467/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М.Старунський

Судді В.М.Багрій

А.І.Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 14.02.2017 року.