Справа № 640/245/17
Суддя: Якуша Н. В.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/245/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Якуша Н.В.,

при секретарі Коломойцеві М.М.,

за участі:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника Департаменту патрульної поліції НП України ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до інспектора роти 9 батальйону №3 УПП в м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_3, про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить поновити строк для оскарження постанови інспектора Бабічевої А.М. щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та скасувати постанову серія ДР№131326 від 23.10.2016 р. про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 23.10.2016 року вона керувала автомобілем марки Mersedes Benz, державний номер EDV370, у м. Харків по вул. Греківська б. 1, при повороті праворуч з вулиці Гольдбергівської на вул. Греківську була зупинена відповідачем, яка повідомила їй про порушення ПДР, а саме п.п. 9.2.б Правил дорожнього руху. З прийнятим відповідачем рішенням вона не згодна, оскільки воно було прийнято без дотримання вимог чинного законодавства. Також, позивач просить поновити їй строк на звернення до суду, оскільки вона його пропустила з поважних причини, а саме намагалась оскаржити постанову, шляхом подання відповідних скарг та відвідування особистого прийому у начальника Управління патрульної поліції у м. Харкові (а.с.8-15).

Позивач ОСОБА_5 до суду не зявилась. Її представники ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правових послуг №3/17 від 01.02.2017 року та ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримали, надали обґрунтування звернутих до відповідача позовних вимог, просили суд задовольнити адміністративний позов.

Відповідач лейтенант поліції ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти вимог позивача, зазначила, що дійсно незадовго до складання постанови відносно ОСОБА_5 нею було складено постанову на її чоловіка ОСОБА_2 за порушень правил дорожнього руху. Вказувала, що потім її екіпаж вирушив на патрулювання визначеного для них квадрату. Під час руху ними було зафіксовано порушення водієм автомобіля Mersedes Benz під керуванням ОСОБА_5 правил дорожнього руху, а саме нею не був увімкнутий сигнал повороту при виконанні маневру повороту. Підтвердила, що під час оформлення постанови ОСОБА_5 зазначила, що погано себе почуває та їй було викликано швидку допомогу. Потім було складено постанову, протокол не складався. Пояснила, що спеціально за позивачем з проспекту Гагаріна вони не їхали, але так дійсно сталося, що вони одночасно почали рух після того, як було складено постанову по відношенню до ОСОБА_2 та поїхали в одному напрямку, майже з однаковою швидкістю. Зазначала, що під час патрулювання до моменту зупинки ОСОБА_5 не бачила порушень правил дорожнього руху з боку інших водіїв, проте зазначила, що автомобіль позивача, який їхав попереду їх екіпажу, ідентифікувала та очима слідкувала за його рухом. Наполягала на тому, що водій ОСОБА_5 систематично не вмикала сигнал повороту, а тому ними було прийнято рішення її зупинити.

Представник Департаменту патрульної поліції НП України ОСОБА_4, діючий на підставі довіреності №51 від 04.01.2017 року, в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначав, що з боку відповідача жодних порушень при складанні постанови про притягнення ОСОБА_5 здійснено не було. Вказав, що лейтенант поліції ОСОБА_3 дотрималась положень КпАП України та Інструкції, а тому підстав для скасування постанови немає. Доводи позивача та її представника щодо неможливості притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчиненні правопорушення вважав безпідставними та посилався на однобічне трактування ним рішення Конституційного Суду від 26.05.2015 р.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що він працює інспектором 9 роти 3 батальйону УПП у м. Харкові та у день подій, які розглядаються у суді був на зміні разом із відповідачем по справі. Зазначив, що їх екіпаж зупинив водія ОСОБА_5 , яка не увімкнула показник повороту при маневрі повороту на право. Водію було розяснено причину зупинки. Правопорушення виявила інспектор Бабічева А.М. Оскільки позивачу по справі стало зле, їй була викликана швидка допомога. Після відїзду швидкої, інспектор Бабічева А.М. розяснила їй права та обовязки та встановивши всі обставини, склала відносно ОСОБА_5 постанову. Оскільки остання відмовилась від підпису, були запрошені два свідка. Вказав, що ніяких клопотань із сторони ОСОБА_5 не надходило. Одночасний відїзд з проспекту Гагаріна разом із автомобілем ОСОБА_5 він розцінює як збіг, умислу на її переслідування у нього та його екіпажу не було.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ДР№131326 від 23.10.2016 р. інспектором роти 9 батальйону №3 УПП в м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_7, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

В постанові вказується, що 23.10.2016 року о 11:32 год. водій ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом Mersedes Benz, державний номер EDV370, у м. Харків по вул. Греківська б. 1, при повороті праворуч з вулиці Гольдбергівської на вул. Греківську не ввімкнула світловий покажчик повороту праворуч, чим порушила п.9.2.б Правил дорожнього руху, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій субєкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 КУпАП). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 КУпАП). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 КУпАП). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.

У частині першій статті 277 КУпАП закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

У пункті 2.4 Рішення Конституційний Суд констатує, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Судом встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена відразу ж безпосередньо на місці, тобто, з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивача, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП.

Така позиція суду узгоджується із висновками Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 26 жовтня 2016 року по справі К/800/37207/15.

Щодо встановленої у постанові серія ДР№131326 від 23.10.2016 р. провини ОСОБА_5 у вчинені правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, то суд зазначає наступне.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до п. 9.2 ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до п. 9.4 ПДР України подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50100 м у населених пунктах і за 150200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Між тим, відповідно до долучених до матеріалів справи відеозаписів, записаних на камеру, встановлену на автомобілі патрульної поліції, вбачається, що водій ОСОБА_5 під час руху хоча і завчасно до початку маневру увімкнула сигнал покажчика повороту разом з тим припинила його дію ще до здійснення самого маневру пороту та впродовж нього, що є безумовним порушенням п. 9.2. б ПДР України.

Посилання її представників на особливості функціонування показника повороту в автомобілі позивача, а саме його автоматичне вимикання, належними та допустимими доказами доведені не були.

У звязку з чим, суд вважає, що в діях ОСОБА_5 дійсно мало місце порушення правил дорожнього руху.

Разом з тим, на підставі вимог чинного законодавства щодо неможливості скороченого розгляду справ вказаної категорії, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем було порушено норми чинних нормативно-правових актів, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 23.10.2016 року в частині притягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач намагалась оскаржити постанову, шляхом подання відповідних скарг до Департаменту патрульної поліції Управлінню патрульної поліції у м. Харкові (а.с.8-15), а тому, враховуючи закріплення у нормах чинного законодавства України та у міжнародних актах принципу права на судових захист, суд вважає за можливе поновити позивачеві строк звернення до суду, оскільки він нею пропущений з поважних причин, про що свідчать надані до позову докази.

З огляду на те, що у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним закрити провадження у даній справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України та ст. 288 КУпАП судові витрати в покладаються на рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 11, 159, 160-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_5 строк на оскарження постанови серія ДР №131326 від 23.10.2016 р. по справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов ОСОБА_5 - задовольнити.

Скасувати постанову серія ДР№131326 від 23.10.2016 р. про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., провадження по справі закрити

Постанова набуває законної чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Київського

районного суду м. Харків Н.В. Якуша