Справа № 569/10026/16-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальов І.М.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"13" лютого 2017 р. Справа № 569/10026/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "23" грудня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Рівненськогооб'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення №519/10 від 12.07.2016 року щодо відмови у переході з пенсії за віком на пенсію у зв"язку із втратою годувальника, який отримував пенсію за Законом України "Про державну службу".

Позивач просила зобов"язати Рівненське об"єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області перевести її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника , розрахунок якої провести із розміру всіх складових заробітної плати, з якої призначалась, перераховувалась і виплачувалась пенсія померлого годувальника ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно Закону України «Про державну службу» в редакції від 27 березня 2014 року №1166-VІ, з урахуванням підвищень з 01 грудня 2015 року розміру заробітної плати державним службовцям відповідно до постанови КМУ від 09 грудня 2015 року №1013 в розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника, починаючи з 01 липня 2016 року та проводити відповідні виплати.

Постановою Рівненського міського суду від 23 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області №519/10 від 12 липня 2016 року щодо відмови ОСОБА_3 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв"язку з втратою

годувальника.

Зобов"язано Рівненське об"єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області перевести ОСОБА_3 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, розрахунок якої провести із розміру всіх складових заробітної плати, з якої призначалась, перераховувалась і виплачувалась пенсія померлого годувальника ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» в редакції від 27 березня 2014 року №1166-VІ, з урахуванням підвищень з 01 грудня 2015 року розміру заробітної плати державним службовцям відповідно до постанови КМУ від 09 грудня 2015 року №1013 в розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника, починаючи з 01 липня 2016 року та проводити відповідні виплати.

Стягнуто з Рівненського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненській області на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати її та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 перебуває на обліку у Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України з жовтня 2013 року і отримує пенсію за віком відповідно за Законом України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

ОСОБА_4 перебував на обліку у Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України з листопада 2014 року і отримував пенсію по 2 групі інвалідності від загального захворювання відповідно до Закону України "Про державну службу".

29 червня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України "Про державну службу".

Листом №519/10 від 12 липня 2016 року відповідач відмовив ОСОБА_3 у переведенні на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" з посиланням на приписи пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", яким з 01 червня 2015 року скасовано норми Закону України "Про державну службу" щодо призначення пенсії.

Вважаючи, що таким рішенням, її конституційне право на пенсійне забезпечення порушено, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» в редакції Закону від 27.03.2014 року №1166-VI, з урахуванням підвищень з 01.12.2015 року розміру заробітної плати державним службовцям відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та фактам колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, інвалідністю, у зв'язку з втратою годувальника), або за різними Законами, що регулюють питання пенсійного забезпечення окремих категорій громадян - науковців, державних службовців, військовослужбовців та інших, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Згідно з частиною другою цієї статті непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Частиною 1 статті 38 цього Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Пунктом 3 частини першої цієї встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» . Позивач подала заяву про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу», тобто не в межах дії одного закону.

За таких підстав, колегія суддів, звертає увагу, що у даному випадку має місце спір про призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.

Згідно з частиною 11 статті 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, що була чинною на час смерті годувальника право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною 10 цієї статті, мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Частиною 10 статі 37 вказаного Закону передбачалося, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім'ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зазначені норми на час звернення позивача із заявою про переведення на інший вид пенсії втратили чинність.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213, який набрав чинності 01 квітня 2015 року, зобов'язано Кабінет Міністрів України подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах.

У разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу».

На час звернення позивача із відповідною заявою набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015, який визначає пенсійне забезпечення державних службовців, однак останнім не передбачено право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію державного службовця.

Твердження суду першої інстанції про те, що позивач набула право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» , оскільки пенсія померлому призначена до набрання чинності змін до Закону України "про державну службу", а тому до спірних правовідносин має застосовуватися законодавство чинне на момент смерті годувальника є безпідставними, оскільки у відповідності до ч. 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання такої заяви.

Вказана норма є імперативною по відношенню до обов'язковості особистого звернення особи з проханням про її переведення з одного виду пенсії на інший.

Також, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо звуження прав позивача внаслідок прийняття нових законів з огляду на наступне.

Так, статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно положень частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015.

Відповідно до пункту 2 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Разом з тим, пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визначено право державних службовців у випадках визначених цими пунктами на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

За таких підстав, на час звернення позивача до відповідача із відповідною заявою (29.06.2016 року) набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015, який не містить норми законодавства, яка б визначала право непрацездатного членам сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію державного службовця на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника та підстави для такого призначення.

Таким чином, з 01 травня 2016 року діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсій у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу».

Оскільки чинний на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про державну службу» такого виду пенсії не передбачає, та враховуючи дату звернення позивача із заявою про перехід на іншу пенсію, пенсійним органом правомірно відмовлено в переведенні на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу».

Жодні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України « Про державну службу» в редакції закону від 27.03.2014 року №1166-VI відсутні.

Також, є помилковим посилання суду першої інстанції на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 27.05.2013 року по справі «Суханов та Ільченко проти України», оскільки в цьому рішенні Європейський Суд вказав, що Кабінет Міністрів України мав визначити розмір надбавки до пенсії, право на яку було встановлено законом (статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»), однак жодного рішення з цього приводу Кабінетом Міністрів України прийнято не було.

З огляду на те, що Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015, яким скасовано саме право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію державного службовця є чинним і підлягає до виконання, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним такий не визнавався, беручи до уваги позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 та рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, твердження суду першої інстанції про звуження прав та соціальних гарантій позивача з посиланням на положення ст.22 Конституції України, є безпідставним.

Відмова відповідача у даному випадку не є звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Крім того, суд першої інстанції зобов'язуючи призначити пенсію позивачу з урахуванням підвищень з 01.12.2015 року розміру заробітної плати державним службовцям відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 з посилання на ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», якою було передбачено право на перерахунок пенсії державним службовцям у разі підвищення розміру заробітної плати раніше призначених пенсій, не врахував, що в даному випадку має місце спір щодо права позивача на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, а не права на пенсійне забезпечення державного службовця за Законом України «Про державну службу».

До того ж, зі змісту положень статті 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника розраховується у відсотковому відношенні до розміру пенсії померлого годувальника.

Оскільки пенсія у зв'язку з втратою годувальника розраховується у відсотковому відношенні до розміру пенсії померлого годувальника, то як попередній вид пенсії слід розуміти саме пенсію, яку отримував на день смерті годувальник.

Діючим законодавством не передбачено перерахунок розміру пенсії померлим особам.

Позивач не позбавлена права переведення на пенсію по втраті годувальника на підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на загальних підставах до органів Пенсійного фонду не зверталась.

Відповідно до п. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "23" грудня 2016 р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у позові ОСОБА_3 до Рівненського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов"язання вчинити певні дії,- відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "15" лютого 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області вул.Яворницького,34,м.Рівне,33001

4-третій особі: - ,