Справа № 2а/1570/9628/11
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Київ К/9991/74291/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Стародуба О.П.,

Штульман І.В.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи

за позовною заявою Біляївського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Біляївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу та стягнення суми фінансових санкцій,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року Біляївський міжрайонний прокурор Одеської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Біляївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив застосувати та стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі восьми тисяч мінімальних заробітних плат в сумі 7 376 000 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 6 липня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позову. Застосовано до ФОП ОСОБА_4 фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 в дохід Державного бюджету України фінансову санкцію у вигляді штрафу в сумі 7 376 000 грн.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухваленої ним постанови та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами встановлено, що 14 грудня 2010 року співробітниками слідчої групи державної служби по боротьбі з економічною злочинністю Біляївського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - Біляївське РВ УМВС України в Одеській області), відповідно до вимог статей 85, 190, 191 та 195 Кримінально-процесуального кодексу України, проведено огляд Інтернет-клубу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з питань додержання законодавства щодо заборони організації, проведення та участі в азартних іграх.

За наслідками вказаного огляду складено протокол огляду, в якому зафіксовано, що 14 грудня 2010 року у приміщенні інтерактивного клубу знаходяться 6 персональних комп'ютерів, до програмного забезпечення 5-ти з яких інстальовано ігрові програми, що за загальними ознаками та функціональними здібностями схожі з ігровими автоматами, необхідними для ведення азартних ігор, а саме: novotech, iGamingCasino, Global Slots.

По факту зайняття невстановленими особами забороненою господарською діяльністю - організацією та проведенням азартних ігор, постановою Прокурора від 15 грудня 2010 року порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого частиною першою статті 203 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та присвоєно їй реєстраційний № 71.

За наслідками розгляду матеріалів кримінальної справи №71 про зайняття забороненими видами господарської діяльності встановлено, що в період з 1 по 14 грудня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також невстановлені слідством особи в АДРЕСА_1 у приміщенні Інтернет-клубу здійснювали незаконну господарську діяльність по наданню громадянам послуг по проведенню азартних ігор, прийому грошових коштів та видачу виграшу учасникам азартних ігор.

27 травня 2011 року постановою заступника начальника СВ Біляївського РВ УМВС України по вказаному факту відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 203 КК України.

Вироком Теплодарського районного суду Одеської області від 19 липня 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 203 КК України (зайняття видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом) та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 020 грн. з позбавленням права займатися господарською діяльністю строком на один рік.

Обмеження щодо здійснення грального бізнесу в Україні, виходячи з конституційних принципів пріоритету прав і свобод людини і громадянина, захисту моральності та здоров'я населення, заборони використання власності на шкоду людині і суспільству, запроваджено Законом України від 15 травня 2009 року №1334-VI «Про заборону грального бізнесу в Україні» (далі - Закон № 1334-VI).

Відповідно до статті 2 Закону № 1334-VI в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1334-VI до суб'єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України. Застосування фінансових санкцій, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється за рішенням суду, ухваленим за позовом органів міліції та/або органів державної податкової служби.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виявлення порушення Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» відповідач не був суб'єктом господарювання в розумінні положень цього Закону, а також приписів статті 55 Господарського кодексу України. Крім того, органи міліції не наділені повноваженнями звернення до суду з позовом про застосування фінансових санкцій, пов'язаних із забороною організації і проведення азартних ігор на території України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та, задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 на час вчинення протиправних дій був суб'єктом підприємницької діяльності, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Крім того, Закон України «Про заборону грального бізнесу в Україні» у редакції, чинній на час звернення до суду, наділяв правом органи міліції звертатися до суду з позовом про застосування фінансових санкцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 13 грудня 2012 року внесено рішення фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про припинення підприємницької діяльності, в той час як державна реєстрація припинення підприємницької діяльності зазначеною особою за її рішенням відбулася 23 листопада 2011 року.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що посилання суду першої інстанції на вирок Тепложарського міського суду Одеської області від 19 липня 2011 року, відповідно до якого ОСОБА_4 вчиняючи протиправні дії, на момент їх вчинення не був суб'єктом підприємницької діяльності, не можуть мати преюдиційне значення.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що звертаючись до суду з адміністративним позовом у листопаді 2011 року Прокурор керувався положенням частини другої статті 3 Закону № 1334-VI, редакція якої передбачає право, зокрема, органів міліції звертатися до суду з позовом про застосування фінансових санкцій.

У зв'язку з тим, що касаційна скарга не містить доводів, котрі спростовують правильність висновків апеляційного суду, зміст оскарженого рішення також не дає підстав для висновку, що апеляційним судом порушено норми матеріального чи процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, якщо визнає, що при його ухваленні суд не порушив норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

О.П. Стародуб

І.В. Штульман