Справа № 572/4061/16-а
Суддя: Слободянюк Б.К.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 572/4061/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року

Сарненський районний суд Рівненської області одноособово суддя Слободянюк Б.К., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобовязання виплатити недоплачену грошову допомогу,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації в якому просить визнати протиправними дії відповідача які полягають у недоплаті щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити на його користь недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни ІІ групи та як учаснику бойових дій за 2016 рік у розмірі 6440 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він як інвалід війни ІІ групи та учасник бойових дій має право на отримання щорічної разової виплати до 05 травня на підставі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. № 3551-XII у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати на 2016 рік» мінімальна пенсія за віком та прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить 1130грн. з 01 травня 2016 року. Позивач вважає, що виходячи з вищенаведених положень Закону він має право на отримання щорічної разової виплати до 05 травня у розмірі 5650 грн. Проте, фактично ним було отримано виплату у розмірі 2600 грн, у зв'язку з чим він звернувся до відповідача з вимогою проведення перерахунку. Відповідач відмовив позивачу у здійснені перерахунку, що і стало підставою для його звернення до суду.

Відповідач подав заперечення проти адміністративного позову, в якому посилається на те, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014р. № 79-VIII, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, згідно якого норми і положення ст.ст. 12,13,14,15 та 16 Закону №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідач в обґрунтування правомірності своїх дій та заперечень проти позовних вимог посилається на те, що Постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016р. «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» розмір допомоги було встановлено на рівні 920,00грн., які в свою чергу, були нараховані позивачу повному обсязі.

Суд, дослідивши доводи позовної заяви та заперечення, письмові докази, встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус інвалідів війни ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серії Є № 048252, виданого 07 листопада 2016 року Управлінням праці та соціального захисту населення Сарненської РДА Рівненської області та посвідченням серії Є №0488252 виданого 05 листопада 2014 року Управлінням праці та соціального захисту населення Сарненської РДА Рівненської області та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- інвалідів війни.

В листопаді 2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про здійснення перерахунку розміру щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у відповідності до частини п'ятої ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виходячи з того, що розмір допомоги має становити п'ять мінімальних пенсій за віком.

Листом від 17 листопада 2016 року №01-26-03/1/194 відповідач повідомив, що затверджені на 2016 рік обсяги видатків для виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, інвалідам війни відповідають розмірам допомоги, визначеним Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а саме: інвалідам війни 2600грн.

Ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п. 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В Рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 20- рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Конституційним Судом України у Рішенні від 25 січня 2012 року у справі № 3- рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «ОСОБА_2 проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки, таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому, суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2016 році встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни ІІ групи в розмірі 2600 гривень.

Позивачем не заперечується факту отримання ним щорічної одноразової допомоги до 05 травня 2016 року в розмірі 2600 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу у розмірі 2600 грн. відповідно положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окремо, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Рішення Верховного суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 537/5837/14-а, на яке посилається позивач, як на правову позицію, яка підлягає обов'язковому застосуванню під час розгляду подібних правовідносин, не може бути застосована до вказаних правовідносин з огляду на наступне. В даній справі Верховний суд України вирішував питання щодо перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, як діяли, зокрема, у 2007,2008,2010,2011 роках, травні 2014 року, коли одночасно діяли норми частини п'ятої статті 12 Закону № 3551-XII і постанов Кабінету міністрів України, які регулювали такі виплати, а норми частини п'ятої статті 12 Закону № 3551-XII не були зупинені чи обмежені іншими нормативними актами, а отже, нарахування та виплата щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у ці періоди мали здійснюватися відповідно до норм Закону № 3551- XII.

Натомість з 01 січня 2016 року одночасно діють положення частини статті 12 Закону № 3551-XII і постанови Кабінету міністрів України № 141, які регулюють такі виплати. Проте, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014р. № 79-VIII, розділ VI Бюджетного кодексу України було доповнено п. 26, згідно якого норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення Закону № 28.12.2014р. № 79-VIII у встановленому порядку не були визнані неконституційними.

Аналогічна позиція викладена в Постанові колегії суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 18 жовтня 2016 року у справі № 522/21399/15.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку що дії відповідача відповідають вимогам закону, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 17, 19, 46, 95 Конституції України, ст. 12,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року), рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № З-рп/2012, постановою KM України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», ст.ст. 7, 71, 86, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 183-2, 186 КАС України, суд -

Постановив:

У позові ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи -відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Апеляційна

скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня отримання копії цієї постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Сарненський районний суд Рівненської області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя .