Справа № 361/7209/16-а
Суддя: Василишин В. О.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2-а/361/86/17, cправа № 361/7209/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» січня 2017 року м.Бровари Київської області

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Василишин В.О., розглянувши у приміщенні Броварського міськрайонного суду в порядку скороченого провадження відповідно до статті 183-2 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

14 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить: - визнати відмову Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 07 грудня 2016 року протиправною; -зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити йому з 24 травня 2016 року перерахунок та виплату пенсії, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження за період з 26 по 29 квітня 1986 року, в розмірі 950,08 крб. : 4 дні х 30 календарних днів, без обмеження її максимального розміру та з урахуванням уже проведених виплат;

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід II групи. Перебуває на обліку в Броварському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та з 26 січня 2011 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

3 01 січня 2012 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року, якою затверджено порядок обчислення пенсії.

Відповідно до пункту 1 постанови № 1210 даний порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, i пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 i 57 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 р., у розмірі відшкодування фактичних збитків.

24 листопада 2016 року він звернувся до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про перерахунок пенсії, виходячи із заробітної плати за роботу в зоні відчуження, надавши всі необхідні документи.

07 грудня 2016 року відповідач повідомив про відмову у проведенні перерахунку пенсії з тих підстав, що проводити обчислення розміру пенсії із суми 950,08 крб. згідно довідки від 14 листопада 2016 року № 110, виданої Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області, підстав не має.

Вважає, що будь-які законні підстави для відмови у прийнятті його довідки про заробіток в зоні відчуження ЧАЕС у 1986 році в сумі 950,08 крб. для обчислення пенсії, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 відсутні.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2016 року відкрито скорочене провадження у справі.

12 січня 2017 року до суду надійшли заперечення від Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на адміністративний позов, в якому відповідач зазначав про невизнання позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Броварському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, також є інвалідом (ІІ група інвалідності) внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) Серія А № 119857, видане Київською облдержадміністрацією.

24 листопада 2016 року позивач звернувся до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про перерахунок пенсії із урахуванням заробітної плати, отриманої за роботу в зоні ЧАЕС.

Листом 07 грудня 2016 року відповідач повідомив позивачу про відмову у проведенні перерахунку пенсії з тих підстав, що проводити обчислення розміру пенсії із суми 950,08 крб. згідно довідки від 14 листопада 2016 року № 110, виданої Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області, підстав не має.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий у роботах, передбачених постановами КПРС, РМ СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378 і постановою РМ СРСР і ВЦСПС від 05 червня 1986 року № 665-195, що дає право на державну пенсію на пільгових умовах згідно зі Списком № 1, затвердженим постановою РМ СРСР від 22 серпня 1986 року № 1173.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист заробітної плати, реєстрація ратифікації Україною 04 серпня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов'язання рахувати заробітною платою будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оплату праці " основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною другою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що в усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3 тис. карбованців.

Відповідно до виданої Позивачу довідки від 14 листопада 2016 року № 110, виданої Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області розмір заробітної плати за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році становить 950,08 крб., що не перевищує 3 тис. крб.

Згідно із частиною четвертою статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Рішенням Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.1992 р. № 09-3751, вирішення грошових вимог осіб, які в 1986 - 1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і зоні відчуження і їм не була нарахована підвищена заробітна плата за основним місцем роботи відповідно до встановлених розмірів, повинно проводитись відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до роз'яснення Міністерства праці України від 09.06.1995 р. за № 224/8.13, перерахунок заробітної плати працівникам, які виконували в зоні відчуження роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, розраховується по тій грошовій одиниці, що діяла в 1986 році, тобто в рублях. Нарахована сума заробітної плати не індексується і не виплачується.

Статтею 49 Кодексу законів про працю України також визначено, що власник (уповноважений ним орган) зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на цьому підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Судом встановлено, що довідка про заробітну плату від 14 листопада 2016 року № 110 видана на виконання постанову Броварського міськрайонного суду Київської області по справі № 361/5240/2016-а від 30 вересня 2016 року, якою визначено, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС в м. Чорнобиль м. Прип'ять у період з 26 по 29 квітня 1986 року становить 950,08 крб.

Відповідно до статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, на підставі статті 72 КАС України, Позивач звільнений від доказування чинності довідки та розміру заробітної плати заробленої за роботу в зоні ЧАЕС.

Окрім того довідка про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках від 14.11.2016р. № 111 складена у відповідності до вимог Закону. Правомірність видачі довідки Позивачу Відповідач не заперечує.

Аналогічна правова позиція викладена у рішеннях Вищого адміністративного суду України: справи: К/800/1607/15 від 18 лютого 2015 року, К/800/64016/14 від 12 лютого 2015 року.

Таким чином, дана довідка відповідає всім вимогам чинного законодавства та відповідач неправомірно вимагає доказів отримання Позивачем премії, оскільки відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751, якщо підприємством було невірно нарахована заробітна плата за роботу в зоні відчуження, то підприємство на підставі первинних документів має провести перерахунок заробітної плати згідно із законодавством, розраховану таким чином заробітну плату не індексують і не виплачують, а лише враховують при обчисленні пенсії.

Згідно із постановами Верховного Суду України від 31 травня 2016 року по справі № 826/11379/14, від 10 травня 2016 року по справі № п/800/362/15, від 20 квітня 2016 року по справі № 826/16796/14, від 12 квітня 2016 року по справі № 813/7851/13-а, від 01 березня 2016 року по справі № 826/4860/13-а, від 03 лютого 2016 року по справі № 826/72/15, від 02 лютого 2016 року по справі № 804/14800/14, від 24 листопада 2015 року по справі № 816/1229/14 (21-3669а15), від 17 листопада 2015 року по справі № 2а-18442/11/2670, від 16 вересня 2015 року по справі № 826/4418/14 (21-1465а15), встановлено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням тієї обставини, що Позивач звертався до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області з питання щодо перерахунку та виплати йому пенсії, правильним способом захисту порушеного права Позивача є саме зобов'язання Відповідача вчинити вказані дії.

Статтею 46 Конституції України, закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Дане право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У частині першій статті 58 Конституції України, закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статтею 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною третьою статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Згідно з вимогами пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач набув право на пенсію до встановлення змін у законодавстві, якими було обмежено максимальний розмір пенсії, а перерахунок пенсії позивача було здійснено на підставі судових рішень у відповідності до раніше призначеної пенсії, а тому, розмір пенсії позивача не може бути обмежено сумою 10 740 грн.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп зазначив, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в час:.. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи в громадян упевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (абзаци перший і другий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності тільки за умови, якщо вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи (абзац другий пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2000 КСУ від 19 квітня 2000 року). Мета принципу незворотності - блокувати ущемлення прав і свобод людини з боку держави. Така направленість тлумачення цього принципу робить його однією з важливих гарантій захисту від свавілля з боку влади, безпеки людини як громадянина, довіри до державних інституцій. Надання зворотної сили законам суперечить духу правової держави.

Суд вважає, що відповідачем не надано жодних доказів, які б доводили, що дані, які містяться в довідці про заробітну плату, одержану позивачем за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках № 110 від 14 листопада 2016 року містять неправдиві або недостовірні дані; в судовому порядку вказана довідка недійсною не визнавалася.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Із частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вбачається, що у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє, чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і Законами України.

Частиною першою статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За змістом частини першої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведені відповідачем заперечення по суті даного позову є немотивованими та не обґрунтованими жодними доказами, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається із дня звернення за пенсією. Оскільки позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою 24 листопада 2016 року, то перерахунок у даному випадку слід зробити з 01 грудня 2016 року, не з 24 травня 2016 року.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та їх часткове задоволення.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 72, 86, 99, 100, 159 - 163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов - задовольнити частково.

Визнати відмову Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 07 грудня 2016 року протиправною.

Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити з 01 грудня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження за період з 26 по 29 квітня 1986 року, в розмірі 950,08 крб. : 4 дні х 30 календарних днів, без обмеження її максимального розміру та з урахуванням уже проведених виплат

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Броварський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. При відкладенні складення постанови суду в повному обсязі на строк, який не може бути більшим ніж п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин