Справа № 359/6978/16-а
Суддя: Борець Є. О.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №359/6978/16-а
Провадження №2-а/359/16/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю представників позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю представника відповідача Гулечка М.О.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні адміністративну спра-ву за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Гнідинської сільської ради про визнання нечинним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом та обґрунтовує його тим, що вона є власницею садового будинку по АДРЕСА_1 на території Гнідинської сільської ради. Рішенням Гнідинської сільської ради №591-43-VI від 30 січня 2015 року для громадян, не зареєстрованих на тери-торії Гнідинської сільської ради, був встановлений податок на нерухоме майно в розмірі 2% від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування; а для громадян, за-реєстрованих на території Гнідинської сільської ради - в розмірі 0,5% від розміру мінімаль-ної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування. Місце проживання позивача не зареєстро-вано на території Гнідинської сільської ради. Тому ОСОБА_4 була зобов'язана сплачува-ти податок на нерухоме майно. Однак рішення Гнідинської сільської ради №591-43-VI від 30 січня 2015 року суперечить ст.4 ПК України, яка гарантує рівність платників податків перед законом незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, грома-дянства фізичної особи та не допускає будь-яких проявів податкової дискримінації. Крім того, в порушення ст.12 ПК України оскаржуване рішення не було оприлюднено до 15 липня 2014 року. Тому ОСОБА_4 просить суд визнати нечинним та скасувати рішення Гнідин-ської сільської ради №591-43-VI від 30 січня 2015 року в частині положень про податок на нерухоме майно.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під-тримують адміністративний позов та просять суд задовольнити його.

Представник відповідача Гулечко М.О. не визнає адміністративний позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що, дійсно, згідно з п.1.5.1.1 рішення Гнідинської сільської ради №591-43-VI від 30 січня 2015 року власники житлових будинків, не зареєстровані на території Гнідинської сільської ради, були зобов'язані сплачувати податок на нерухоме майно в розмірі 2% від розміру мінімальної за-робітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування; а власники житлових будинків, зареєстровані на території Гнідинської сільської ради - в розмірі 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування. Однак ОСОБА_4 є власницею не житлового, а садо-вого будинку. Ця обставина свідчить про те, що п.1.5.1.1 рішення Гнідинської сільської ради №591-43-VI від 30 січня 2015 року не порушує права позивача. Крім того, згідно з п.1.5.1.5 рішення Гнідинської сільської ради №591-43-VI від 30 січня 2015 року власники садових будинків були зобов'язані сплачувати податок на нерухоме майно в розмірі 2% від розміру мінімальної заробітної плати з 1 кв.м. бази оподаткування. Цей розмір податку на нерухоме майно був встановлений незалежно від того, чи зареєстрований громадянин на території Гнідинської сільської ради. Ця обставина свідчить про те, що оскаржуване рішення не міс-тить ознаки податкової дискримінації та не порушує ст.4 ПК України. Тому представник від-повідача Гулечко М.О. просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, які міс-тяться в матеріалах адміністративної справи, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 є власницею садового будинку по АДРЕСА_1 на території Гнідинської сільської ради. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 18 грудня 2007 року (а.с.22) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17161484 від 21 грудня 2007 року (а.с.23).

30 січня 2015 року Гнідинська сільська рада прийняла рішення №591-43-VI (а.с.9-20), п.1.5.1.1 якого для власників житлових будинків, які не були зареєстровані на території Гні-динської сільської ради, був встановлений податок на нерухоме майно в розмірі 2% від роз-міру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування; а для власників житлових будинків, які не були зареєстровані на території Гнідинської сільської ради - в розмірі 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право звернутись до адміністра-тивного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повно-важень порушені її права, свободи або інтереси.

Встановлено, що позивач є власником садового, а не житлового будинку. Ця обставина свідчить про те, що п.1.5.1.1 оскаржуваного рішення не поширюється на ОСОБА_4 та не порушує її права.

З огляду на це суд вважає, що позивач не має права оспорювати п.1.5.1.1 рішення Гні-динської сільської ради №591-43-VI від 30 січня 2015 року.

Як вбачається з п.1.5.1.5 цього ж рішення, для власників садових будинків був встанов-лений податок на нерухоме майно в розмірі 2% від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування.

Відповідно до п.266.5.1 ч.266.5 ст.266 ПК України в редакції, що була чинною на час прийняття оскаржуваного рішення, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебували у власності фізичних та юридичних осіб, встановлювались за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональ-ності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищував 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування.

Згідно з п.4.1.2, ч.4.1 ст.4 цього ж Кодексу податкове законодавство України ґрунтуєть-ся на рівності усіх платників перед законом, недопущенні будь-яких проявів податкової дис-кримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної осо-би, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.

Встановлено, що п.1.5.1.5 рішення передбачав розмір податку на нерухоме майно, який не перевищував розмір, визначений законом. Розмір податку був встановлений виключно з урахуванням та типу об'єкту нерухомості (садового будинку) та не змінювався в залежності від того, чи були громадяни зареєстровані на території Гнідинської сільської ради. Аналіз цих обставин свідчить про те, що оскаржуване рішення не суперечить п.266.5.1 ч.266.5 ст.266 ПК України та не містить ознаки податкової дискримінації.

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання нечинним та скасування п.1.5.1.5 рішення Гнідинської сільської ради №591-43-VI від 30 січня 2015 року відсутні.

Крім того, рішенням Гнідинської сільської ради №22-2-VII від 25 грудня 2015 року виз-нано оскаржуване рішення таким, що втратило чинність. Додаткове скасування або визнання нечинним рішення, юридична дія якого припинилась, чинним законодавством не передбаче-но.

Суд вважає, що ця обставина є додатковою підставою для відмови у задоволенні адміні-стративного позову.

Відповідно до п.12.3.4 ч.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядуван-ня до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Встановлено, що оскаржуване рішення не було оприлюднено до 15 липня 2014 року. Ця обставина свідчить про те, що відповідачем було допущено порушення п.12.3.4 ч.12.3 ст.12 ПК України. Однак таке порушення є підставою не для скасування або визнання нечинним органу місцевого самоврядування, а для застосування його на початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

З огляду на це суд критично оцінює посилання позивача, його представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на цю обставину та вважає, що вона не має жодного значення для правильного вирішення адміністративного спору.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторо-ни, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документаль-но підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повно-важень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадо-ва чи службова особа.

Встановлено, що ОСОБА_4 сплатила судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.8). Однак у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору відсутні.

Керуючись ч.1 ст.158, ст.159, ч.1-ч.3 ст.160, ст.ст.161-163 КАС України, суд

постановив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Гнідинської сільської ради про визнання нечинним та скасування рішення органу місцевого самоврядну-вання відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня її оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець