Справа № 813/254/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року справа № 813/254/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інко ЛТД» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інко ЛТД» (далі позивач ОСОБА_4 «Інко ЛТД») звернулося з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі відповідач ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.11.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 59 118, 75 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем на підставі акту позапланової виїзної документальної перевірки № 259/13-01-14-06/37325948 від 19.10.2016 року, в якому відповідач дійшов хибних висновків, зокрема, про те, що нереальність вчинення операції з придбання ОСОБА_4 «Інко ЛТД» металопродукції від ОСОБА_4 «Металлсервіс Україна» наведені в п. 3.1 акта перевірки, не дають права позивачу на формування податкового кредиту з ПДВ на підставі податкових накладних від наведеного контрагента. Перевіркою повноти визначення податкового кредиту та нарахування податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ОСОБА_4 «Металлсервіс Україна» () за період з 01.01.2014 року по 29.07.2016 року, встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 47 295,00 грн та заниження податку на додану на загальну суму 47 295,00 грн, в тому числі за вересень 2014 року на суму 47 295,00 грн. 02 листопада 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким ОСОБА_4 «Інко ЛТД» визначено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 47 295, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмір 11 823, 75 грн. На думку позивача, вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі висновків, які ґрунтуються не на первинних облікових звітних документах, а виключно на припущеннях.

У судовому засіданні представники позивача адміністративний позов підтримали повністю з підстав викладених у ньому та додаткових поясненнях, просили його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченні на позов. На думку відповідача, оскаржуване рішення прийнято на підставі чинного законодавства, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 «Інко ЛТД» до перевірки не представило товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт доставки металопродукції. Зазначив, що аналізом електронних баз даних ДФС України було встановлено відсутність товару по ланцюгу постачання. Крім того, згідно з інформацією системи ДФС ОСОБА_4 «Металлсервіс Україна» у додатках до декларації з ПДВ за вересень 2014 року (№ від 20.10.2014) по контрагенту ОСОБА_4 «Інко ЛТД» відображено суму податкових зобов'язань ПДВ на 47 348, 15 грн., та (№ НОМЕР_2 від 20.10.2014) розрахунок коригування податкових зобов'язань до податкової накладної від 25.09.2014 № 113 на суму ПДВ (-53,2) грн. (РК від 30.09.2014 №134). Перевіркою зазначено, що ОСОБА_4 «Інко ЛТД» не отримано та не надано до перевірки вказаного розрахунку коригування, що вказує на маніпулювання податковою звітністю. Згідно фінансового звіту ОСОБА_4 «Металлсервіс Україна» станом на 31.12.2014 року балансова вартість основних засобів становила 0 грн. Остання звітність по ПДВ подана за липень 2015 року. Свідоцтво платника ПДВ анульоване за рішенням контролюючого органу 08.09.2015 року по причині внесення запису про відсутність за місцезнаходженням.

Заслухавши доводи представників позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилається як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини.

ОСОБА_4 «Інко ЛТД» є юридичною особою та зареєстроване як суб'єкт підприємницької діяльності Державним реєстратором Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області 13.11.2006 року за № 1 000446.

Відповідно до свідоцтва № 100327775 про реєстрацію платника ПДВ від 09.03.2011 року, виданого Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі Львівської області (далі - ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області) ОСОБА_4 «Інко ЛТД» взято на облік платника податків в ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області.

ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ОСОБА_4 «Інко ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ОСОБА_4 «Металлсервіс Україна» за період з 01.01.2014 року по 29.07.2016 року.

За результатами перевірки складено акт № 259/13-01-14-06/37325948 від 19.10.2016 року (надалі акт перевірки), яким встановлено порушення вимог 198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвило до заниження податку на додану вартість на загальну суму 47 295, 00 грн, в тому числі за вересень 2014 року в сумі 47 295, 00 грн. На підставі висновків акту прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.11.2016 року форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 59 118, 75 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, із матеріалів справи слідує, що 18.09.2014 року між ОСОБА_4 «Інко ЛТД» (Покупець) та ОСОБА_4 «Металлсервіс Україна» (Постачальник) укладено договір поставки металопрокату №0980 від 18.09.2014 року, за умовами якого «Постачальник зобов'язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити металопрокат, іменований в подальшому «Продукція», в кількості та асортименті, зазначених у рахунку-фактурі Постачальника, на умовах, передбачених даним Договором». (а.с. 36-38).

Як випливає з п. 2.1. договору, ціна Продукції є договірною та формується в національній валюті України - гривня. Діюча ціна на момент відвантаження Продукції вказується у рахунках-фактурі Поставчальника. Попередня оплата за Продукцію, здійснюється за безготівковим розрахунком на поточний рахунок Постачальника в розмірі 50%. Решта грошових коштів буде сплачена через місяць відповідно до рахунку-фактури виписаної Постачальником. В ціну Продукції можуть бути включені витрати з завантаження-розвантаження на відкритий транспортний засіб, послуги з порізки продукції.

Згідно п. 3.1., договору поставка Продукції здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів від дати зарахування на поточний рахунок Постачальника попередньої оплати в розмірі 50%. Решта грошових коштів буде сплачена через місяць відповідно до рахунку-фактури виписаної Постачальником. Поставка Продукції здійснюється за адресою: Львівська область, Яворівський район, село Рясна-Руська, за домовленністю сторін автомобільним транспортом Постачальника чи Покупця або відправляється компаніями автоперевізниками. Вартість та умови поставки продукції обговорюється в кожному випадку окремо. (п. 3.2. договору).

На підтвердження виконання договірних зобов'язань згідно договору від 18.09.2014 року № 0980 позивачем до суду подані копії:

- рахунків на оплату № 2750 від 18.09.2014 року на суму 267 066, 12 грн, № 2923 від 23.09.2014 року на суму 16 703, 58 грн; (а.с. 39-40).

видаткових накладних № 293 від 24.09.2014 року на суму 132 561,00 грн, №294 від 24.09.2014 року на суму 17 022, 79 грн; (а.с. 57-58).

податкових накладних №85 від 19.09.2014 року на суму 133 533, 06 грн; №99 від 23.09.2014 року на суму 16 703, 58 грн, № 113 від 25.09.2014 року на суму 133 533, 06 грн; (а.с. 41-43).

платіжних доручень № 860 від 19.09.2014 року, № 874 від 23.09.2014 року, № 881 від 25.09.2014 року; (а.с. 54-56).

рахунки, які являються специфікацією до даного договору. (п.3.4. договору).(а.с. 39-40).

24.09.2014 року ОСОБА_4 "Металлсервіс Україна" поставлено та передано у власність ОСОБА_4 «Інко ЛТД» товари, що підтверджується видатковими накладними №293 та №294 від 24.09.2016 року.

Вказані товари прийнято начальником відділу постачання ОСОБА_1 згідно довіреності № АБ-637 від 19.09.2014 року та № АБ-646 від 23.09.2014 року, що підтверджується витягом з журналу виданих довіреностей, також представником позивача надано наказ від 08.06.2012 року № 29-К про прийняття на роботу з 08.06.2012 року на посаду начальника відділу постачання у порядку переведення з ВКП ОСОБА_4 «Інко ЛТД» ОСОБА_1 з оплатою праці в розмірі окладу згідно зі штатним розписом.(а.с.59, 132).

Під час прийняття товару та після його фактичного зважування ОСОБА_4 «Інко ЛТД» встановлено факт поставки товару (металопрокату) в значно меншій кількості, яка зазначена в рахунках, що підтверджується актом про встановлення недостачі арматури від 24.09.2014 року.(а.с.61).

03.10.2014 року позивач звернувся до ОСОБА_4 "Металлсервіс Україна" з Претензією № 3/10 з вимогою негайно довести продукцію, згідно до договору № 0980 від 18.09.2014 року або повернути кошти, еквівалентні не поставленній продукції. (а.с.86).

09.10.2014 року на адресу ОСОБА_4 «Інко ЛТД» надійшов відзив № 4/10 в якому ОСОБА_4 "Металлсервіс Україна" зазначило, що позивачем допущено помилку у підрахунках, оскільки, якщо розділити загальну вагу 8, 555 тонн на дві поставки, виходить, що привозили по 4, 266 тонн двома машинами з причепами, а позивач приймав продукцію як 15 тонн. З вимогою надати відповідні дійсності дані, оскільки вимога позивача є безпідставною.(а.с.87-88).

ОСОБА_4 «Інко ЛТД» додатково скеровувало на адресу ОСОБА_4 "Металлсервіс Україна" листи від 07.10.2014 року № 7/10, від 10.10.2014 року № 10/10, що підтверджується копіями даних листів в матеріалах справи.(а.с. 89-90).

22.12.2014 року позивач звернувся з листом № 22/12 до ОСОБА_4 "Металлсервіс Україна" з вимогою надати відповідно до п. 3.4 Договору № 0908 від 18.09.2014 року товарно-транспортні накладні до видаткових накладних № 293 від 24.09.2014 року, №294 від 24.09.2014 року та №314 від 29.09.2014 року.(а.с. 91).

Товар (металопрокат) доставлений ОСОБА_4 "Металлсервіс Україна" на адресу ОСОБА_4 «Інко ЛТД», використаний позивачем в господарській діяльності, а саме на об'єкт будівництва «Логістичний центр Рясна-Руська», що підтверджується бухгалтерськими документами, зокрема матеріальним звітом по надходженню та витратах матеріалів за вересень 2014 року, актом про списання товарів № 85 від 30.09.2014 року, оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 201, 231 за вересень 2014 року.(а.с. 65-84).

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як передбачено пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відтак, згідно вимог ПК України, який регулює, зокрема, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, підставою, що позбавляє платника податків права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є не підтвердження його податковими накладними, або підтвердження податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 ПК України, проте, як в ході проведення перевірки, так і в ході судового розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження наявності таких обставин, так само як і не надано доказів на порушення позивачем вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України.

Орган державної податкової служби в акті перевірки твердження про порушення норм податкового законодавства позивачем обґрунтовує тим, що господарські операції, які проводились позивачем з його контрагентами є безтоварними, оскільки відсутні товарно - транспортні накладні, які - б підтверджували факт поставки товаро-матеріальних цінностей.

Суд вважає, що такі висновки є необґрунтованими та такими, які суперечать вимогам чинного законодавства України, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту від 14 жовтня 1997 року за № 363 з наступними змінами і доповненнями ці Правила визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Ці Правила встановлюють, що товарно - транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Крім цього, оформлення товарно - транспортної накладної є обов'язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).

Судом встановлено, що позивач не являється учасником транспортного процесу по доставці товару, придбаного за умовами цього договору, не укладав жодних договорів про перевезення вантажу, згідно погоджених сторонами умов поставки, доставку товару здійснювали або самі контрагенти або найняті ними перевізники. Угода поставки товару не є договором про перевезення вантажу, а тому її реальне виконання не повинно підтверджуватись товарно-транспортними накладними. Окрім того, суд звертає увагу, що позивач звертався з листом до ОСОБА_4 "Металлсервіс Україна" з вимогою надати товарно-транспортні накладні.

Згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: «первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення»;

Суд зазначає, що товарно-транспортна накладна - це не первинний документ, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення для договорів поставки. Така позиція висловлюється в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 р. по справі № К/9991/64514/11, де зазначається, що «вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема товарно- транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно- матеріальних цінностей».

Стосовно посилання відповідача на відсутність сертифікатів якості, які підтверджують належну якість товару слід зазначити, що зазначені документи не фіксують факту здійснення господарських операцій, а лише підтверджують, що товар відповідає встановленим вимогам. Тому відсутність таких документів не може слугувати підставою для висновків про відсутність таких господарських операцій. Так, як в п. 3.4. договору поставки № 0980 від 18.09.2014 року зазначено, що Постачальник при передачі Продукції передає Покупцю один примірник видаткової накладної, акт прийомки-передачі (за вимогою Покупця), копію сертифікату якості (за вимогою Покупця), товарно-транспорту накладну.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні. Виходячи з припису норм Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. Таким чином, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені до вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з вимог вказаного вище Закону, відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

При цьому, згідно з частиною 2 цієї статті, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;. Отже, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні відповідати вимогам чинного законодавства України. При цьому, фактичні витрати на послуги повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне виконання тієї чи іншої господарської операції.

Частиною 2 статті 3 цього Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку..

Відповідно до пункту 2.4 глави 2 Положення "Про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 05.06.1995 року №168/704, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із пунктами 2.15-2.16 глави 2 вказаного Положення, первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документів обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним документам, встановленому порядку приймання, зберігання та витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, юридичним або фізичним особам. У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Отже, первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов'язкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Відображення суми податкових зобов'язань провадиться платником податку на підставі результатів господарської діяльності.

Такі первинні документи оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», доказів протилежного відповідачем не представлено та судом не встановлено.

Відповідно до вище зазначеного позивачем у ході судового розгляду справи суду надано належну первинну документацію, зокрема:

- видаткові накладні № 293 від 24.09.2014 року на суму 132 561,00 грн, №294 від 24.09.2014 року на суму 17 022, 79 грн;

- платіжні документи щодо сплати отриманих позивачем від ОСОБА_4 «Металлсервіс Україна» послуг (платіжні доручення № 860 від 19.09.2014 року, № 874 від 23.09.2014 року, № 881 від 25.09.2014 року);

- бухгалтерськими документами, що підтверджують використання придбаного товару в господарській діяльності на об'єкті будівництва «Логістичний центр Рясна-Руська», а саме матеріальний звіт по надходженню та витратах матеріалів за вересень 2014 року, акт про списання товарів № 85 від 30.09.2014 року;

- податкові накладні №85 від 19.09.2014 року на суму 133 533, 06 грн; №99 від 23.09.2014 року на суму 16 703, 58 грн, № 113 від 25.09.2014 року на суму 133 533, 06 грн;

Щодо твердження відповідача, що свідоцтво платника ОСОБА_4 "Металлсервіс Україна" анульоване, суд звертає увагу, що анулювання вказаного свідоцтва платника ПДВ відбулось на підставі рішення контролюючого органу від 08.09.2015 року, тобто після того, як здійснено поставку товару ОСОБА_4 "Інко ЛТД". Отже, на момент вчинення правочину ОСОБА_4 "Металлсервіс Україна" було включеним до Єдинного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та володіло свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість, а отже видача ним податкових накладних була правомірною та була підставою для формування валових витрат та податкового кредиту.

Також ревізором зроблено висновок про відсутність проведення реальних операцій між ОСОБА_4 "Інко ЛТД" та ОСОБА_4 "Металлсервіс Україна" з огляду на відсутність у останнього фізичних та технічних ресурсів для операцій з поставки металопродукції, слід зазначити наступне, що у комерційній діяльності виконання поставок товарів, робіт, послуг не завжди вимагає наявності власних основних та транспортних засобів, значної кількості персоналу; звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (як-от - на умовах оренди, найму за цивільними договорами тощо).

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Закріплений у ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обовязок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобовязання.

Проте, податковим органом, конкретних доказів, на підставі яких можна дійти до висновку про порушення платником податків норм податкового законодавства суду надано не було.

Аналізуючи діюче на момент виникнення спірних правовідносин законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що твердження органу державної податкової служби, викладені в акті перевірки, не є достатньо обґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому, у суду відсутні правові підстави вважати податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість правомірними.

Таким чином, сукупність вищенаведених, підтверджених документально та встановлених обставин дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до положень частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, сплачений ОСОБА_4 Інко ЛТД судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № НОМЕР_1 від 02.11.2016 року.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Інко ЛТД судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови складено та підписано 16.02.2017 року.