Справа № 813/125/16
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 р. Справа № 876/2325/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.

представника позивача Воробця С.І.

представника відповідача Юрчака Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року в справі №813/125/16 за позовом Публічного акціонерного товариства по пуску, налагодженню, удосконаленню технології та експлуатації електростанцій і мереж «ЛьвівОРГРЕС» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У січні 2016 року позивач - Публічне акціонерне товариство по пуску, налагодженню, удосконаленню технології та експлуатації електростанцій і мереж «ЛьвівОРГРЕС» - звернувся в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.11.2015 року №, №, №.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області від 25.11.2015 року №, №, №; присуджено судовий збір.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні даної постанови було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, зокрема, на те, що позивач безпідставно включив до складу витрат підприємства суми витрат на відрядження працівників, що не знайшли свого відображення в основних актах виконаних робіт, послуг; реалізація ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» змонтованого обладнання замовнику раніше від дати отримання матеріалів від постачальника не дає можливості пов'язати витрати з придбання матеріалів у ТзОВ «АББ ЛТД» з фінансово - господарською діяльністю підприємства; під час проведення перевірки позивач не надав оригінали первинних документів по придбанню субпідрядних робіт в ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «Техенерго», ТзОВ «Південна енергетична компанія», а представив лише їх копії.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

У період із 08.10.2015 року по 04.11.2015 року (з урахуванням продовження строку перевірки) ДПІ у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області було проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.04.2015 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.04.2015 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №2071/13-04-22-02/00128504 від 12.11.2015 року, в якому зафіксовано наступні порушення норм податкового законодавства: п.п.44.1, 44.3, 44.5, 44.6, 138.1, 138.2, 138.4, 138.8, 139.1.9 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком з прибутку за 2014 рік в сумі 518 896 грн. та занижено податок з прибутку на загальну суму 553 871, в т.ч. за 2014 рік в сумі 494 471 грн., за І квартал 2015 року в сумі 59 400 грн.; п.п.198.1, 198.2, 198.3 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 386 603 грн., в т.ч. в березні 2014 року в сумі 52 500 грн., в квітні 2014 року в сумі 26 804 грн., в червні 2014 року в сумі 117 007 грн., в серпні 2014 року в сумі 11 500 грн., в вересні 2014 року в сумі 23 000 грн., в жовтні 2014 року в сумі 74 642 грн., в листопаді 2014 року в сумі 18 150 грн., в березні 2015 року в сумі 66 000 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення - рішення від 25.11.2015 року, а саме: №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток (553 871 грн.) та штрафними санкціями (276 936 грн.), №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (386 603 грн.) та штрафними санкціями (193 302 грн.), №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком з прибутку за 2014 рік в сумі 518 896 грн.

Зазначені податкові повідомлення - рішення мотивовані тим, що ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» як собівартість реалізованих послуг було включено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, кошти, пов'язані з витратами на відрядження його працівників до Республіки Білорусь для надання окремих послуг. Однак, такі витрати не знайшли свого відображення у відповідних актах виконаних робіт, отже вони не можуть визнаватися витратами відповідного періоду, позаяк не включалися до складу собівартості реалізованих позивачем послуг у такому періоді.

Окрім цього, відповідно до видаткової накладної №ВН- від 10.06.2014 року, ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» отримало від ТзОВ «АББ ЛТД» обладнання - 1 MRK 002800-AB Реле REB 670*1.1 - B31 ver.1.1 в кількості 3 одиниці. Згідно з актом передачі змонтованого обладнання від 19.05.2014 року, 3 одиниці такого ж обладнання були змонтовані на ПС 220 кВ «Розділ». Однак, ця нехронологічність, що полягає в реалізації позивачем обладнання при виконанні робіт швидше від отримання такого обладнання від постачальника, вказує на непов'язаність придбання цього обладнання від ТзОВ «АББ ЛТД» із фінансово-господарською діяльністю позивача, а тому й безпідставність формування витрат і податкового кредиту.

А також, відповідачем у ході проведення перевірки листом від 28.10.2015 року №13977/13-04-22-02 було надано ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» вимогу щодо представлення оригіналів документів, що підтверджують витрати, понесені на придбання робіт від ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «ТЕХЕНЕРГО», ТзОВ «Південна енергетична компанія». Проте, такі документи позивачем надані не були, що вказує на безпідставність податкового обліку цих операцій за відсутності первинних документів, протиправність формування витрат і податкового кредиту.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався наступними мотивами, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, щодо висновків контролюючого органу про безпідставність визнання витрат по відрядженнях працівників позивача, то відповідно до приписів ст.138 Податкового кодексу України витрати на відрядження можуть визнаватися витратами, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, як витрати операційної діяльності (коли вони формують собівартість товарів, робіт чи послуг), або витратами в складі інших витрат.

Відповідно до п.п.138.8.5 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України до складу загальновиробничих витрат, які входять до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, включаються витрати на управління виробництвом (оплата праці працівників апарату управління цехами, дільницями відповідно до законодавства тощо; внески на соціальні заходи; медичне страхування, страхування відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», страхування за довгостроковими договорами страхування життя; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо). Відповідно до п.п.138.10.2 п.138.10. ст.138 Податкового кодексу України до складу адміністративних витрат, які входять до складу інших витрат, включаються витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу.

Згідно з нормами п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються витрати подвійного призначення на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена. При цьому, такі витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

До складу витрат на відрядження відносяться також витрати, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати).

Сума добових визначається в разі відрядження:

у межах України та країн, в'їзд громадян України на територію яких не потребує наявності візи (дозволу на в'їзд), - згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами;

до країн, в'їзд громадян України на територію яких здійснюється за наявності візи (дозволу на в'їзд), - згідно з наказом про відрядження та відмітками уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в закордонному паспорті або документі, що його замінює.

За відсутності зазначених відповідних підтвердних документів, наказу або відміток уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в паспорті або документі, що його замінює, сума добових не включається до складу витрат платника податку.

Як регламентує цей же п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України, будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснює господарську діяльність і за межами України, зокрема, на території Республіки Білорусь. Так, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» наявний відокремлений підрозділ - представництво у Республіці Білорусь, яке має право провадити діяльність на території Республіки Білорусь, що засвідчується дозволом Міністерства закордонних справ Республіки Білорусь від 19.12.2013 року №6858, та дозволами від 22.12.2004 року №3064, від 28.11.2007 року №3938, від 23.11.2010 року №5242.

В матеріалах справи містяться також належно оформлені документи на підтвердження відряджень працівників позивача у Республіку Білорусь, зокрема, посвідчення про відрядження, проїзні квитки, які оформлялися в ході таких відряджень. При цьому, зі змісту таких документів можна встановити особу (працівника) відрядженого платником податків, мету відрядження, період відрядження, поставлені йому завдання та ін.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначені вище обставини в достатній мірі підтверджують зв'язок таких відряджень працівників позивача з господарською діяльністю ПАТ «ЛьвівОРГРЕС», а тому позивачем було правомірно визнано витрати, пов'язані з такими відрядженнями, в складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. А висновок відповідача про додаткову необхідність обов'язкового окремого відображення витрат на відрядження ще й в актах виконаних робіт чи наданих послуг (для визнання їх у складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування) є формальним та не обґрунтовується нормами чинного законодавства України.

Щодо правовідносин по придбанню позивачем обладнання в ТзОВ «АББ ЛТД» й відповідних податкових наслідків, колегія суддів зазначає наступне.

24.03.2014 року між ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» і ТзОВ «АББ ЛТД» було укладено договір поставки №101. За умовами цього договору ТзОВ «АББ ЛТД» зобов'язалося постачати позивачеві електротехнічне обладнання, а саме - 1MRK002800-AB РЕЛЕ REB670*1.1-B31X02-C13-B1A2-EF-KB-B-A2A2-EAEEEAA-X-CD ) у кількості 3 одиниці. За цим договором позивачем було замовлено обладнання (реле), яке в подальшому було змонтоване на об'єкті ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» в ході виконання робіт за договором підряду №03-4/0241-14.

Як вбачається з видаткової накладної №ВН- від 10.06.2014 року, складеної ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» і ТзОВ «АББ ЛТД», документальне оформлення факту поставки замовленого обладнання відбулося 10.06.2014 року, тобто вже після монтажу такого ж обладнання на об'єкті й передачі його 19.05.2014 року ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Зазначена непослідовність документального оформлення операцій із одним і тим же обладнанням пояснюється позивачем тією обставиною, що придбане обладнання, котре монтувалося на об'єкті ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго», є технологічно складним та його технологічна функціональність і відповідність могла бути перевірена лише після здійснення монтажу. У зв'язку з чим, прийом такого обладнання позивачем і відсутність до нього рекламацій було оформлено вже після проведення відповідних монтажних робіт та перевірок обладнання на ПС 220 кВ «Розділ».

Оскільки чинним законодавством України не встановлено яких - небудь обмежень чи заборон щодо таких дій і відповідач не посилався на такі нормативні приписи, суд першої інстанції підставно визнає можливістю здійснення таких операцій і їх відповідного документування.

Так, відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Пунктом 138.4 ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відтак, колегія суддів вважає підставним висновок суду першої інстанції про те, що встановлені дійсні обставини справи підтверджують придбання ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» обладнання в ТзОВ «АББ ЛТД» і його реалізацію в складі робіт на об'єкті ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго». Таким чином, позивачем було правомірно визнано відповідні витрати в складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Крім того, відсутність належного підтвердження факту придбання та подальшої реалізації такого обладнання позивачем, на думку податкового органу, призвело і до завищення позивачем розміру податкового кредиту з ПДВ.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 Податкового кодексу України) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з нормами ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України або якщо придбані товари/послуги призначаються для використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, або в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, навіть у разі обґрунтованості претензій податкового органу щодо нехронологічності документування позивачем поставки обладнання та його реалізації в складі робіт, виконуваних позивачем, така обставина не повинна впливати на право ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» відносити до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені в ціні обладнання. А ті обставини, з якими Податковий кодекс України дійсно пов'язує неможливість віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту, відповідачем встановлено не було.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» було на достатніх правових підставах, обґрунтовано й правомірно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по операціях із придбання в ТзОВ «АББ ЛТД» електротехнічного обладнання.

Щодо висновків податкового органу про не підтвердження первинними документами операцій між ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» і ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «ТЕХЕНЕРГО», ТзОВ «Південна енергетична компанія», то колегія суддів зазначає, що такі були витребувані контролюючим органом листом від 28.10.2015 року №13977/13-04-22-02. Такий був отриманий ОСОБА_3 28.10.2015 року, який на час перевірки був головним бухгалтером ПАТ «ЛьвівОРГРЕС». На зазначений лист останнім була надана відповідь, адресована першому заступнику начальника ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якому вказується серед іншого те, що оригінали первинних документів про надання послуг субпідрядів з невідомих причин відсутні в приміщенні бухгалтерії та ведеться робота по їх пошуку.

Суд першої інстанції, підставно застосувавши положення п.42.1, п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України, дійшов висновку про те, лист ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 28.10.2015 року №13977/13-04-22-02 про надання оригіналів первинних документів не може вважатися таким, що належним чином вручений платнику податків - ПАТ «ЛьвівОРГРЕС», оскільки цей лист ані не надсилався за адресою платника податків, ані не був вручений платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази щодо уповноваження головного бухгалтера представляти інтереси юридичної особи, а відповідь на лист №13977/13-04-22-02 містить відомості лише про ті обставини, які стосуються ввіреного головному бухгалтеру підрозділу - бухгалтерії, а не цілого підприємства.

Матеріалами справи також підтверджується, що під час перевірки контролюючим органом було описано правовідносини ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» із ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «ТЕХЕНЕРГО», ТзОВ «Південна енергетична компанія», при цьому - з посиланням на відповідні первинні документи, які наявні також і в матеріалах справи, й описуючи такі правовідносини відповідач не вказує на їх дефектність чи інші недоліки цих операцій.

Відтак, колегія судів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що висновки контролюючого органу про безпідставне віднесення ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» за наслідками операцій із ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «ТЕХЕНЕРГО», ТзОВ «Південна енергетична компанія» до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та сум ПДВ до складу податкового кредиту є помилковими та безпідставними.

Щодо інших тверджень апеляційної скарги, то такі не спростовують висновки суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року в справі №813/125/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Шавель Р.М.

Повний текст ухвали складено 13.02.2017 року.