Справа № 2а-9346/11/2670
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2012-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 вересня 2012 року № 2а-9346/11/2670

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 вересня 2012 року № 2а-9346/11/2670

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Патратій О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва Державної податкової служби
до Державного підприємства «Київторф»
про стягнення заборгованості у розмірі 378 996,02 гривень, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна податкова інспекція у Дарницькому районі м. Києва (далі позивач) з позовом до Державного підприємства «Київторф»(далі відповідач, ДП «Київторф») в якому, після остаточного уточнення позовних вимог просила суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 378 996,02 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згадана сума є податковим боргом, не сплаченим у встановлений законом строк ДП «Київторф». Вжиті податковим органом заходи по стягненню цієї суми не призвели до позитивного результату погашення податкового боргу, що стало підставою для звернення до суду з метою примусового стягнення коштів з рахунків платника податків відповідно до п. 20.1.18 ст. 20, п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва справі від 04 липня 2011 року відкрито провадження у даній справі.

26 жовтня 2011 року ухвалою суду провадження у справі 2а-9346/11/2670 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі 2а-13262/11/2670 за позовом ДП «Київторф»до ДПІ у Дарницькому районі м. Києва про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.11.2009 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, від 30.06.2010 року № НОМЕР_4, від 03.11.2010 року № НОМЕР_5, від 31.12.2010 року № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8, № НОМЕР_9.

На підставі наданих сторонами доказів набранням законної сили судовим рішенням у адміністративній справі 2а-13262/11/2670, 21 червня 2012 року суд ухвалив поновити провадження у справі 2а-9346/11/2670.

Враховуючи вибуття первинного відповідача у справі - ДПІ у Дарницькому районі м. Києва - зі спірних правовідносин, судом на підставі ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено заміну відповідача на його правонаступника -Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі м. Києва Державної податкової служби.

У судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

У судові засідання 12 липня, 02 серпня та 22 серпня 2012 року уповноважений представник відповідача не зявився, відповідач належним чином повідомлений судом про дату, час та місце судового розгляду відповідно до вимог ч. 8 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі враховуючи неприбуття у судове засідання представника відповідача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийняв рішення про розгляд справи у письмовому провадженні, при цьому запропонувавши особам, які беруть участь у справі, надати додаткові пояснення, документи та матеріали через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд:

ВСТАНОВИВ:

ДП «Київторф»(код за ) зареєстроване Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією 25 квітня 2001 року, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 14.08.2008 року № 149246, та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Дарницького району м. Києва.

Станом на день розгляду справи у ДП «Київторф»згідно з обліковою карткою платника податків обліковується заборгованість з податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб та земельного податку у розмірі 378 996,02 гривень, яка виникла у звязку з несвоєчасною сплатою податкових зобовязань, самостійно визначених у податковій звітності та нарахованих контролюючим органом.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість по податку на додану вартість у розмірі 91 800,01 грн. виникла у відповідача на підставі:

- податкової декларації з податку на додану вартість № 223989 від 05.11.2009 за жовтень 2009 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 2 228,00 грн. (а.с. 62-63);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 246171 від 15.12.2009 за листопад 2009 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 1 228,00 грн. (а.с. 60-61);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 276367 від 18.01.2010 за грудень 2009 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 2 032,00 грн. (а.с. 58-59);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 9036 від 16.02.2010 за січень 2010 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 2 089,00 грн. (а. с. 56-57);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 25420 від 22.03.2010 за лютий 2010 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 3 625,00 грн. (а. с. 54-55);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 51300 від 14.04.2010 за березень 2010 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 2 595,00 грн.; (а.с. 52-53);

- податкової декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_10 від 20.05.2010 за квітень 2010 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 5 959,00 грн. (а.с. 50-51);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 100182 від 21.06.2010 за травень 2010 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 6 371,00 грн. (а.с. 48-49);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 158248 від 05.08.2010 за липень 2010 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 714,00 грн. (а.с. 46-47);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 179789 від 20.09.2010 за серпень 2010 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 3 292,00 грн. (а.с. 44-45);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 247976 від 22.11.2010 за жовтень 2010 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 2 218,00 грн. (а.с. 42-43);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 300941 від 25.01.2011 за грудень 2010 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 3 028,00 грн. (а.с. 40-41);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 115087 від 20.04.2011 за березень 2011 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 5 842,00 грн. (а.с. 38-39);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 139230 від 20.05.2011 за квітень 2011 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 4 686,00 грн. (а.с. 36-37);

- податкової декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_11 від 14.11.2011 за жовтень 2011 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 4 511,00 грн. (а.с. 188-189);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 228436 від 18.10.2011 за вересень 2011 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 4 308,00 грн. (а.с. 186-187);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 208972 від 20.09.2011 за серпень 2011 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 2 524,00 грн. (а.с. 184-185);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 201707 від 19.08.2011 за липень 2011 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 677,00 грн. (а.с. 182-183);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 172572 від 19.07.2011 за червень 2011 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 3 853,00 грн. (а.с. 180-181);

- податкової декларації з податку на додану вартість № 150426 від 20.06.2010 за травень 2010 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 3 743,00 грн. (а.с. 178-179);

- податкової декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_12 від 20.01.2012 за грудень 2011 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 2 058,00 грн. (а.с. 176-177);

- податкової декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_13 від 20.02.2012 за січень 2012 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 2 983,00 грн. (а.с. 174-175);

- податкової декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_14 від 21.03.2012 за лютий 2012 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 4 381,00 грн. (а.с. 172-173);

- податкової декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_15 від 17.04.2012 за березень 2012 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 7 390,00 грн. (а.с. 170-171);

- податкової декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_16 від 21.05.2012 за квітень 2012 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 2 936,00 грн. (а.с. 168-169);

- податкової декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_17 від 19.06.2012 за травень 2012 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання у розмірі 6 395,00 грн. (а.с. 166-167);

- податкового повідомлення-рішення форми «Ш»№ /0/43338 від 03.11.2010 року, яким до відповідача було застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 355,77 грн. за порушення пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(рішення було отримане відповідачем 15.11.2010 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення) - а. с. 7;

- податкового повідомлення-рішення форми «Ш»№ /50249 від 31.12.2010 року, яким до відповідача було застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «податок на додану вартість»у розмірі 493,31 грн. за порушення пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(рішення було отримане відповідачем 10.02.2011 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення) - а. с. 68;

- податкового повідомлення-рішення форми «Ш»№ /0/50140 від 20.11.2009 року, яким до відповідача було застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «податок на додану вартість»у розмірі 7,50 грн. за порушення пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(рішення було отримане відповідачем 20.11.2009 р., про що свідчить особистий підпис директора підприємства) - а.с. 12;

- податкового повідомлення-рішення форми «Ш»№ /0/50139 від 20.11.2009 року, яким до відповідача було застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «податок на додану вартість»у розмірі 0,20 грн. за порушення пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(рішення було отримане відповідачем 20.11.2009 р., про що свідчить особистий підпис директора підприємства) - а.с. 12;

- податкового повідомлення-рішення форми «Ш»№ /0/50140 від 20.11.2009 року, яким до відповідача було застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «податок на додану вартість»у розмірі 1 712,71 грн. за порушення пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(рішення було отримане відповідачем 20.11.2009 р., про що свідчить особистий підпис директора підприємства) - а.с. 12;

- податкового повідомлення-рішення форми «Ш»№ НОМЕР_18 від 26.04.2012 року, яким до відповідача було застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «податок на додану вартість»у розмірі 170,00 грн. на підставі акту перевірки № 1557/1502/02968177 за порушення п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України (рішення було отримане відповідачем 18.05.2012 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення) - а.с. 165.

Вказані податкові зобовязання були погашені ДП «Київторф»частково - у розмірі 5 854,14 гривень. У зв'язку з несвоєчасним погашенням відповідачем податкових зобов'язань на підставі пп. 16.4.1 п. 16.4. ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 № 2181-III було нараховано пеню у розмірі 1 256,17 гривень.

Відтак, заборгованість по податку на додану вартість становить 91 800,01 гривень.

Крім того, у ДП «Київторф»обліковується заборгованість по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 146 068,61 грн., яка виникла на підставі податкової декларації з податку на доходи фізичних осіб № 68635 від 21.03.2011 року за І квартал 2011 року, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 145 830,62 грн. (а.с. 21).

Отже, з урахування пені у розмірі 237,99 гривень, яка нарахована у зв'язку з несвоєчасним погашенням відповідачем податкових зобов'язань, заборгованість з податку на доходи фізичних осіб становить 146 068,61 гривень.

Також у ДП «Київторф»обліковується заборгованість зі сплати земельного податку у розмірі 141 127,40 гривень, яка виникла на підставі:

- звітного податкового розрахунку земельного податку на 2009 рік (вх. № 1563), в якому відповідач самостійно визначив суму податкового зобовязання по податку за землю за 2009 рік у розмірі 68 429,00 грн. на рік, що помісячно становить 5 700,00 грн. (а.с. 75);

- уточнюючого розрахунку земельного податку на 2010 рік (вх. № 2838), в якому відповідач самостійно визначив суму податкового зобовязання по податку за землю за 2010 рік у розмірі 72 466,00 грн. на рік, що помісячно становить 6 039,00 грн. (а.с. 73);

- податкової декларації з плати за землю на 2011 рік (вх. № 2977), в якій відповідач самостійно визначив суму податкового зобовязання по податку за землю за 2011 рік у розмірі 33 969,29 грн. на рік, що помісячно становить 2 831,00 грн. (а.с. 71-72);

- податкового повідомлення-рішення форми «Ш»№ /0 від 31.12.2010 року, яким до відповідача було застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «плата за землю»у розмірі 3 422,71 грн. за порушення пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»- а.с. 78;

- податкового повідомлення-рішення форми «Ш»№ /0 від 31.12.2010 року, яким до відповідача було застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «плата за землю»у розмірі 482,67 грн. за порушення пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»- а.с. 78;

- податкового повідомлення-рішення форми «Ш»№ /0 від 31.12.2010 року, яким до відповідача було застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «податок на додану вартість»у розмірі 999,09 грн. за порушення пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»- а.с. 78.

Вказані податкові зобовязання були погашені відповідачем частково - у розмірі 2005,43 гривень. У зв'язку з несвоєчасним погашенням відповідачем податкових зобов'язань на підставі пп. 16.4.1 п. 16.4. ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 № 2181-III було нараховано пеню у розмірі 510,51 гривень., відтак загальна заборгованість з земельного податку становить 141 127,40 гривень.

Враховуючи те, що податкові зобовязань відповідача за податковими повідомленнями-рішеннями № /0/43338 від 03.11.2010 року, № /0 від 31.12.2012 року, № 10/0/50140, № 10/0/50139, № 10/0/50138 від 20.11.2009 року, № /0, № /0, № /0 від 31.12.2010 року, а також по податковим деклараціям, поданим до 01.01.2011 року, виникли у період, коли був чинним Закон України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»вiд 21.12.2000 р. № 2181-III (далі Закон № 2181), який установлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів, порядок стягнення податкового боргу та порядок вжиття контролюючим органом заходів з метою погашення платниками податків податкового боргу, судом при вирішенні справи в даній частині застосовують норми вказаного Закону.

Згідно з вимогами пункту 1.2 статті 1 Закону № 2181, податкове зобов'язання - зобовязання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

У відповідності до п. 5.1 ст. 5 Закону № 2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобовязання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Відповідно до п.п.5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону № 2181, платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

При цьому, податкові зобовязання, самостійно визначені в податкових розрахунках, оскарженню в адміністративному або судовому порядку не підлягають (п. 5.1. Закону № 2181).

Отже, виходячи з положень п. 5.1 статті 5 Закону № 2181, податкові зобовязання по з податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, визначені у самостійно поданих відповідачем податкових деклараціях, вважаються узгодженими з дня подання відповідних податкових декларацій та підлягають сплаті протягом десяти календарних днів.

Стосовно самостійно визначеного позивачем зобовязання з земельного податку суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992 № 2535-XII (чинного на момент виникнення спірних податкових зобовязань) підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про плату за землю»платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Положення ст. 15 Закону України «Про плату за землю»передбачають, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про плату за землю»податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Таким чином, виходячи з положень Закону України «Про плату за землю», які є спеціальними нормами при визначенні розміру та порядку плати за використання земельних ресурсів, податкові зобовязання по земельному податку за 2009, 2010 роки підлягають сплаті рівними частками щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Київторф»у звітних розрахунках податкових зобовязань по земельному податку за 2009, 2010 роки та в уточнюючого розрахунку податкових зобовязань по податку на землю на 2010 рік визначив власні податкові зобовязання по земельному податку, з яких за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 141 127,40 грн.

При цьому в силу положень п. 5.1 статті 5 Закону № 2181 вказані податкові зобовязання є узгодженими з дня подання відповідних податкових розрахунків (декларацій) та оскарженню в адміністративному або судовому порядку не підлягають.

Оскільки вказані податкові зобовязання не були сплачені відповідачем у строки, визначені п.п.5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону № 2181, ст. 17 Закону України «Про плату за землю», такі суми зобовязань набули статусу податкового боргу та підлягають стягненню в примусовому порядку.

Крім того за відповідачем обліковується заборгованість, яка виникла на підставі рішень, прийнятих податковим органом.

Згідно з п.п.4.2.2 Закону 2181, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо: платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію; дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях; контролюючий орган виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання; згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону № 2181 податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Виходячи з положень пп. 5.2.2, пп. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 Закону № 2181 у випадку оскарження рішення податкового органу про нарахування податкового зобов'язання в адміністративному або судовому порядку, такі зобовязання вважаються узгодженими у день закінчення, відповідно, процедури адміністративного оскарження або у день набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до підпункту 6.2.4 пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181 податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження із повідомленням про вручення.

У такому самому порядку надсилаються податкові повідомлення.

Податкові повідомленнями-рішення № /0/43338 від 03.11.2010 року, № /0 від 31.12.2010 року, № 10/0/50140, № 10/0/50139, № 10/0/50138 від 20.11.2009 року, № /0, № /0, № /0 від 31.12.2010 року були отримані відповідачем, про що свідчить підпис директора підприємства на корінці податкових повідомлень-рішень та підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Київторф», не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями № /0/43338 від 03.11.2010 року, № /0 від 31.12.2012 року, № 10/0/50140, № 10/0/50139, № 10/0/50138 від 20.11.2009 року, № /0, № /0, № /0 від 31.12.2010 року, оскаржило його до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2012 року у справі № 2а-13262/11/2670 позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2012 року у справі № 2а-13262/11/2670 було залишено без змін.

Відтак, податкові зобовязання, визначені вищевказаними повідомленнями-рішеннями, вважаються узгодженими.

Відповідно до п. 5.3.1 п. 5.3 статті 5 Закону № 2181 у разі визначення податкового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах "а" - "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

У випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом десяти календарних днів, наступних за днем такого узгодження (пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону).

Відповідно до пп. 5.4.1. п. 5.4 статті 5 Закону № 2181 узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, суми податкових зобовязань по податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб та податку на землю, нараховані контролюючим органом, не були сплачені платником податку в повному обсязі, відтак в силу пп. 5.4.1. п. 5.4 статті 5 Закону № 2181 вказані суми набули статусу податкового боргу.

Стосовно податкових зобовязань по податку на додану вартість та податку з плати за землю, які виникли в 2011, 2012 роках, суд зазначає, що вказані грошові зобовязання виникли у період, коли набув чинності Податковий кодекс України (далі - ПК України), тому правовідносини в даній частині регулюються нормами вказаного Кодексу.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобовязання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Податковий кодекс України у п. 56.11. ст. 56 визначає, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, зокрема у податковій декларації.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобовязаний сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з положень п. 57.3 ст. 57 та п. 58 ст. 58 Податкового кодексу України податкові зобовязання, які виникли на підставі податкових декларацій по податку на додану вартість, по податку на доходи фізичних осіб та з плати за землю, які були подані у 2011, 2012 роках, вважаються узгодженими, у день подання вказаних декларацій.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 58.1 ПК України, у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V ПК України, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 58.3. ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) юридичній особі, якщо його передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_18 від 26.04.2012 року було отримане відповідачем 18.05.2012 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 165).

Згідно з пунктом 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно п. 56.15 ст. 56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Абзацом 5 п. 56.18 ст. 56 ПК України передбачено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобовязання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Доказів оскарження податкового повідомлення-рішення від 26.04.2012 року № НОМЕР_18 в адміністративному або судовому порядку відповідач суду не надав, відтак визначене податковим органом податкове зобовязання відповідно до пп. 56.17.5, п. 56.1 ст. 56 ПК України вважається узгодженим та підлягає сплаті.

Згідно положень п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобовязання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобовязаний сплатити нараховану суму грошового зобовязання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно ч. 2 п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобовязання платник податків зобовязаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідач доказів сплати податкових зобовязань, визначених податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_18 від 26.04.2012 року, суду не надав.

Згідно підпункту 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України сума грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання, є податковим боргом.

Враховуючи те, що грошові зобовязання з податку на прибуток підприємства, нараховані згідно рішення № НОМЕР_18 від 26.04.2012 року, не були погашені відповідачем протягом граничного строку, вони відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1. ст. 14 ПК України визнаються податковим боргом.

Враховуючи те, що грошові зобовязання, які були узгоджені відповідачем, не були погашені протягом граничного строку, вони відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України вони визнаються податковим боргом.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг було частково погашено відповідачем, зокрема, по податку на додану вартість у розмірі 5 854,14 грн., по земельному податку - розмірі 2005,43 грн. Заборгованість відповідача по податку на додану вартість становить 91 800,01 грн., по податку на доходи фізичних осіб - 146 068,61 грн., по земельному податку 141 127,40 грн.

Таким чином, станом на момент розгляду справи загальний розмір заборгованості відповідача становить 378 996,02 гривень (91 800,01 грн. + 146068,61 грн. + 141 127,40 грн.).

Виходячи з положень Закону № 2181 право на стягнення податкового боргу виникає після надіслання (вручення) контролюючим органом першої та другої податкових вимог платникові податків (про що вказано також у Інформаційному листі ВАСУ від 24.12.2010 р. № 1843/11/13-10).

Аналогічні положення закріплені у Податковому кодексі України. Так, згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобовязання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

У разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

При цьому, надсилання окремої податкової вимоги на суму консолідованого податкового боргу нормами Податкового кодексу України не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем податкові вимоги про сплату податкового боргу направлялись відповідачу в порядку, визначеному Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181-ІІІ від 21.12.2000 року, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно з підпунктів 6.2.1. 6.2.4. пункту 6.2. статті 6 Закону № 2181 у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків першу та другу податкові вимоги, які вважаються врученими, якщо їх передано під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пп. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181 податкові вимоги надсилаються в наступному порядку:

а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк;

б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Підпунктом 6.3.2 пункту 6.3 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»передбачено, що у разі коли у платника податків, якому було надіслано першу податкову вимогу, виникає новий податковий борг, друга податкова вимога має містити суму консолідованого боргу. При цьому окрема податкова вимога щодо такого нового податкового боргу не виставляється. Консолідованим вважається борг, визначений у першій податковій вимозі, збільшений на суму нового податкового боргу, що виник до виставлення другої податкової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з дотриманням вимог пп. 6.2.1, 6.2.2, 6.2.3 пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181 надіслав ДП «Київторф»першу податкову вимогу форми «Ю»№ 1/2282 від 03.11.2008 р. на суму існуючого на той час боргу у розмірі 6 198,85 грн. та другу податкову вимогу № 2/2993 від 12.01.2009 р. на суму існуючого на той момент консолідованого боргу у розмірі 20 751,13 грн., які були вручені відповідачу 17 листопада 2008 року та 28 січня 2009 року, відповідно, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення (а. с. 35-36).

Податкові вимоги відповідачем у встановленому законом порядку не оскаржені та є чинними на час розгляду даної справи.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України № 2181-ІІІ та Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом ДПА України від 03.07.2001 р. № 266, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.07.2001 р. за № 595/5786 передбачено направлення платнику лише першої та другої податкових вимог при наявності у нього податкового боргу.

Оскільки податковий борг ДП «Київторф»до цього часу не переривався та не погашено в повному обсязі, то нові вимоги прийняттю не підлягали, оскільки у податкового органу відсутні повноваження направляти платнику податків наступні податкові вимоги до повного погашення боргу, визначеного у попередніх податкових вимогах.

У звязку з тим, що відповідач не відреагував на вищезазначені вимоги та не погасив заборгованість, інші вимоги податковим органом не формувались.

Розділ «Перехідні положення»Податкового кодексу України не передбачає виставлення вимог наново у разі надіслання їх у відповідності до Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

При цьому, як наголошено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 12.04.2012 № 1044/11/13-12, орган державної податкової служби не має повноважень повторно надсилати податкову вимогу платнику податків у разі збільшення податкового боргу.

Позивачем надано суду документальне підтвердження того, що податковий борг збільшився після надсилання (вручення) платнику податків відповідачу першої та другої податкових вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ДПІ у Дарницькому районі м. Києва ДПС було здійснено заходи по стягненню податкового боргу платника податків, передбачені діючим законодавством, однак вони не призвели до погашення в повному обсязі податкового боргу.

Після проведених податковим органом заходів сума податкового боргу відповідачем в повному обсязі сплачена не була та залишається непогашеною у розмірі 378 996,02 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування вищенаведених доводів позивача, в тому числі доказів погашення податкового боргу.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 93.5 ст. 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 20.1.8 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи те, що вжиті позивачем заходи щодо стягнення податкового боргу не призвели до позитивного результату (погашення податкового боргу), який станом на день розгляду справи становить 378 996,02 гривень, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись вимогами ст. ст. 69-71, ч. 4 ст. 94, ст. 128, ст.160-163, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Київторф» (ідентифікаційний номер 02968177; адреса: 02088, м. Київ, вул. Промислова, 10) на користь Державного бюджету України заборгованість у розмірі 378 996,02 гривень (триста сімдесят вісім тисяч девятсот девяносто шість грн. 02 коп.), з яких:

- 91 800,01 гривень з податку на додану вартість підлягають перерахуванню на рахунок № 0003, одержувач ВДК у Дарницькому районі міста Києва, ідентифікаційний код 26077885, банк одержувач ГУДК у м. Києві, МФО 820019, код платежу 14010100;

- 141 127,40 гривень по земельному податку підлягають перерахуванню на рахунок № 0003, одержувач ВДК у Дарницькому районі міста Києва, ідентифікаційний код 26077885, банк одержувач УДК у м. Києві, МФО 820019, код платежу 13050100;

- 146 068,61 гривень з податку на доходи фізичних осіб підлягають перерахуванню на рахунок № 0001 в ВДК у Дарницькому районі міста Києва, ідентифікаційний код 26077885, банк одержувач ГУДК у м. Києві, МФО 820019, код платежу 11019900.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Патратій