Справа № 592/682/17
Суддя: Фоменко І. М.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №592/682/17
Провадження №2-а/592/142/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді: Фоменко І.М., за участю секретаря Щербань Г.Г., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічної до 5 травня разової грошової допомоги, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, який підтримав в судовому засіданні його представник і вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, згідно ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», йому повинна виплачуватись разова грошова допомога до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Відповідачем виплачена ОСОБА_2 разова грошова допомога учаснику бойових дій до 05 травня 2016 р. у розмірі 920 грн., що є значно меншим розміром ніж 5 мінімальних пенсій за віком.

Тому просить суд зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплати ОСОБА_2 разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2016 рік згідно вимог ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду письмове заперечення проти задоволення позову, яке обґрунтовує тим, що для нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 05 травня керується постановою КМУ від 02.03.2016 року № 141, де чітко встановлено, що разова грошова допомога до 05 травня учасникам бойових дій в 2016 році становить 920 гривень. Вказана постанова є чинна, прийнята відповідно до норм Бюджетного кодексу України, не визнана неконституційною чи протиправною, не скасована у встановленому законом порядку.

Крім того зазначив, що додатком № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» Міністерству соціальної політики України, як головному розпоряднику коштів, затверджено бюджетні призначення по виплаті щорічної разової грошової допомоги. Як наслідок, зазначені суми доведені до розпорядника коштів на регіональному рівні, який з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (зі змінами) затвердив кошториси для управління. Відповідно до статті 48 БК України розпорядники бюджетних коштів (в тому числі і управління) беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобовязання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених БК України та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобовязаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Тому департамент не має можливості перерахувати позивачу допомогу в розмірі, передбачену Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», так як такі кошти не передбачені у місцевому і державному бюджетах та не виділені департаменту. А відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою не відповідають за зобов'язаннями держави. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог за необгрунтованістю.

Суд, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення.(а.с. 6)

ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, тому йому було проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2016 року у розмірі 920 грн., що підтверджується листом відповідача від 05.12.2016р.(а.с. 8)

Між сторонами склалися публічно-правові відносини, що регулюються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах слід застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Підпунктом 2 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 18 років) вязням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків становить 920 грн.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень. Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обовязку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невідємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обовязок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і та виконання Бюджетного кодексу України, закону України про Державний бюджет на відповідний рік.

Отже, розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, виплачений позивачу у розмірі 920 грн., відповідає нормам чинного законодавства України і права позивача відповідачем не порушені.

За таких обставин суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 АндріяАнатолійовича відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 6-14, 17, 71, 99, 100, 158-163 КАС України, ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , суд, -

постановив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічної до 5 травня разової грошової допомоги відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.М. Фоменко