Справа № 826/14257/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 лютого 2017 року № 826/14257/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Група "УМВБ" до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС України у місті Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Група "УМВБ" (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС України у місті Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС України у місті Києві від 30.08.2016 року № .

Ухвалою суду від 14.09.2016 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та адміністративну справу (№826/14257/16) призначено до судового розгляду.

Окрім цього, позивач звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС України у місті Києві про:

- визнання протиправними дій відповідача у частині неправомірного відображення у податковому обліку, який відповідач веде по платнику ПДВ - позивачу, уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням:?самостійно виявлених помилок, допущених у податковій декларації з ПДВ за лютий 2016 року (від 04 квітня 2016 року р№904985224), та зобов'язання відповідача виключити з податкового обліку, який відповідач веде по платнику ПДВ - позивачу, зазначений уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, допущених у податковій декларації за лютий 2016 року (від 04 квітня 2016 року р№904985224) у повному обсязі датою його неправомірного проведення: 04 квітням 2016 року;

- зобов'язання відповідача зменшити суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 576 004,00 грн. датою подання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, допущених у податковій декларації з ПДВ за лютий 2016 року (від 25 серпня 2016 року р№) - 28 серпнем 2016 року;

- зобов'язання відповідача вилучити із податкового обліку, який відповідач веде по платнику ПДВ - позивачу, пеню у розмірі 515 647,70 грн.

- зобов'язання відповідача, з метою недопущення втрат Державного бюджету України привести податковий облік, який відповідач веде по платнику ПДВ - позивачу, у відповідність до вимог ПК України, у тому числі і шляхом виключення з податкового обліку, який відповідач веде по платнику ПДВ - позивачу, уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, допущених у податковій декларації з ПДВ за лютий 2016 року (від 25 серпня 2016 року р№) у повному обсязі датою його подання - 25 серпням 2016 року.

Одночасно позивач просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Ухвалою суду від 26.10.2016 року за вказаною позовною заявою було відкрито провадження та адміністративну справу (№826/16304/16) призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17.11.2016 року вищевказані адміністративні справи об'єднані в одне провадження, а справі присвоєно №826/14257/16.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваних дій та рішення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на їх правомірність.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України суд дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

4 квітня 2016 року ТОВ «Група «УМВБ» подало уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, допущених у податковій декларації з ПДВ за лютий 2016 року (р/№ від 04.04.2016).

Цим уточненим розрахунком зменшено суму податкового кредиту по рядках 11.1 та 17 декларації на суму 19 200 132 грн. та збільшено на вказану суму показник рядка 18 декларації (з податкового кредиту було виключено суму ПДВ сплачену митним органам при розмитненні природного газу, фактично отриманого позивачем у лютому 2016 року, але такого, що був оформлений вантажною митною декларацією від 15.03.2016 №903010002/2016/002147 у березні 2016 року).

Одночасно, позивачем самостійно нараховано згідно поданого розрахунку штрафну санкцію у розмірі трьох відсотків - 576 004 грн.

В подальшому, при поданні податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2016 року (р/№ від 17.06.2016) податковий кредит знову скоригований на ту ж суму 19 200 132 грн. і за тими ж підставами.

Таким чином, зменшення податкового кредиту відбулося двічі, що, відповідно, призвело до штучного завищення на суму 19 200 132 грн. податкових зобов'язань ТОВ "Група "УМВБ", а у позивача виник податковий борг з податку на додану вартість.

Виявивши помилку, позивач 25 серпня 2016 року подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, допущених у податковій декларації з ПДВ за лютий 2016 року (р/№ від 25.08.2016).

Цим уточненим розрахунком збільшено суму податкового кредиту по рядках 11.1 та 17 декларації на суму 19 200 132 грн. та, відповідно, зменшено на суму 19 200 132 грн. показник рядка 18 декларації та суму штрафу у розмірі 3%, яка становить 576 004 грн., тобто фактично відновлено показники декларації з ПДВ за лютий 2016 року, які існували до подання уточнюючого розрахунку р/№ 904985224 від 04.04.2016.

У той же час державною податковою інспекцію у Подільському районі ГУ ДФС України місті Києві на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. п.57.1 ст.57 та ст.76 Податкового Кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 р. проведено перевірку своєчасності сплати грошових зобов'язань ТОВ "Група "УМВБ" () податку на додану вартість за наслідками чого складено Акт №4565/26-56-12-01-18 від 16.08.2016 року (далі- акт перевірки).

Актом перевірки було встановлено, що ТОВ «Група «УМВБ» порушено терміни сплати самостійно визначених податкових зобов'язань по податку на додану вартість протягом строків, визначених вимогами п. 57.1 ст. 57, п.203.2 ст. 203 Податкового кодексу України від 32.12.2010 р. N 2755-VІ в результаті чого до платника застосовується штрафна санкція у розмірі 303 419, 00 грн.

Як вбачається за акту перевірки відповідач станом на 16.08.2016 року визначаючи вказану вище 20% штрафну санкцію виходив з того, що позивачем допущено затримку сплати податкових зобов'язань з ПДВ згідно поданого уточнюючого розрахунку р/№ від 04.04.2016, на 81 день виходячи з дати сплати 24.06.2016 року ним суми податкового боргу у розмірі 1 349 054 грн. (сума штрафної санкції 269 810,08 грн.) та на 113 днів виходячи з дати сплати 26.07.2016 року ним суми податкового боргу у розмірі 168 041 грн. (сума штрафної санкції 33 608 грн.).

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 30.08.2016 року було прийнято податкове повідомлення-рішення Форми «Ш» №, яким встановлено порушення позивачем строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу України та на підставі ст. 126 ПК України за затримку на 113, 81 календарний день сплати грошового зобов'язання в сумі 1 517 095 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 303 419,00 грн.

Окрім цього, відповідно до копії облікової картки з ПДВ позивача, за останнім, станом на 30.09.2016 року, обліковувалася сума нарахованої пені у розмірі 515 647,7 грн., яка виникла з 04.07.2016 року по 24.08.2016 року, у зв'язку із поданням вищевказаного розрахунку р/№ від 04.04.2016 року.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, а також вважаючи протиправними дії відповідача у зв'язку із цим і щодо ведення податкового обліку позивача, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС України у місті Києві від 30.08.2016 року № суд зазначає таке.

У відповідності до п.116.1. ст.116 ПК України у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі ст.126 ПК України та свідчить про порушення позивачем приписів п.57.1 ст.57 ПК України, відповідно до яких платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 126 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У той же час ст.126 ПК України віднесена до глави 11 Податкового кодексу України «Відповідальність».

Так, у відповідності до ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, настання відповідальності, передбаченої ст.126 ПК України, можливе лише за умови встановлення ознак податкового правопорушення, які визначені ст.109 ПК України, в діяннях особи, що до неї притягається.

Як вбачається з наведених норм обов'язковою ознакою податкового правопорушення є протиправність діяння платника податків, яке потягло невиконання чи неналежне виконання вимог податкового законодавства.

В контексті приписів ст.126 ПК України така протиправність має полягати в несплаті платником податку узгодженої суми грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом.

Суд зазначає, що для застосування штрафу відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України необхідними є наявність існування таких обставин: узгодження грошових зобов'язань та погашення суми податкового боргу із затримкою (понад строки визначені для сплати суми грошового зобов'язання).

Так, перевіряючи наявність існування обов'язкових ознак податкового правопорушення в діях позивача та обставин застосування до нього відповідальності, передбаченої п.126.1 ст.126 ПК України суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

У той же час у відповідності до п. 50.1. ст. 50 ПК України у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Таким чином, вказаними нормами встановлено право платника податку, у разі виявлення помилок в поданій ним податковій звітності, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог ст. 50 ПК України, то з поданням такого уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищій адміністративний суд в ухвалі від 10.02.2014 року по справі №К/800/54469/13.

Окрім цього, суд зазначає, що Податковий кодекс України пов'язує факт узгодження нового податкового та/або грошового зобов'язання, внаслідок виявлених помилок, що містяться у раніше поданій платником податковій декларації з фактом подання ним уточнюючого розрахунку такої податкової декларації або відображенням суми недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання.

Як було встановлено судом, позивач двічі подавав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, допущених у податковій декларації з ПДВ за лютий 2016 року: 04.04.2016 року (р/№ ) та 25.08.2016 року (р/№ ), а відтак, узгодження сум податкових зобов'язань, відображених в них, відбулося у вказані дати.

При цьому, з 25.08.2016 року податкова звітність позивача з ПДВ за лютий 2016 року (з урахуванням збільшення податкового зобов'язання уточнюючим розрахунком від 04.04.2016 року) вважалася виправленою, а сума такого зобов'язання у загальному розмірі 19 776 136 грн. втратила статусу узгодженої.

Відтак, дії платника податку з вказаної дати перестали бути протиправними, у зв'язку із чим відповідальність за несвоєчасну сплату вказаної вище суми, що передбачена ст.126 ПК України з 25.08.2016 року наступати не може.

Таким чином, на час прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення (30.08.2016 року) в діях позивача були відсутні ознаки податкового правопорушення, у зв'язку із чим таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Також за вказаних обставин підлягає до задоволення і вимога позивача про зобов'язання відповідача вилучити із податкового обліку, який відповідач веде по позивачу, пеню у розмірі 515 647,70 грн., оскільки прийняття 25.08.2016 року контролюючим органом уточненого розрахунку нівелювало правові наслідки помилки, допущеної при додатковому визначенні податкових зобов'язань у зв'язку із подачею уточнюючого розрахунку від 04.04.2016 року.

Одночасно при вирішенні вказаної вимоги суд враховує, що показники податкової декларації з ПДВ за лютий 2016 року також були скориговані шляхом подання 17 червня 2016 року податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2016 року (р/№ від 17.06.2016), якою відкориговані показники зазначеної податкової декларації з ПДВ за лютий 2016 року та внаслідок подачі якої (за наявності чинного уточнюючого розрахунку від 04.04.2016 року) і утворилося узгоджене податкове зобов'язання, яке перейшло в податковий борг та щодо якого відповідачем було нараховано пеню.

У той же час відповідно до п.129.9. ст.129 ПК України у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом.

Отже, враховуючи ту обставину, що уточнений розрахунок р/№ від 25.08.2016 року було подано в межах 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання за податковою декларацію за травень 2016 року, якою відкоригований податковий кредит позивача за лютий 2016 року, нарахування пені позивачу буде суперечити приписам п.129.9 ст.129 ПК України.

Вирішуючи решту позовних вимог суд зазначає, що у відповідності до приписів п.п.49.8, 49.9, 49.10 ст.49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:

за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою;

у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

В силу приписів п.46.1 ст.46 ПК України уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, допущених у податковій декларації з ПДВ віднесено до визначення поняття "податкова декларація".

У той же час суд констатує, що сам по собі уточнюючий розрахунок по процедурі його подання не може відразу автоматично утворювати податковий борг, а як вбачається з пояснень позивача та матеріалів справи його було подано з порушенням порядку, визначеного п.50.1. ст.50 ПК України. Відтак, уточнюючий розрахунок від 04.04.2016 року (р/№ ) в податковому обліку позивача був безпідставно врахований відповідачем.

Відповідачем в частині заявлених позовних вимог про визнання його дій протиправними жодних заперечень суду надано не було, як і доказів здійснення належного податкового обліку позивача, втім, як вбачається з облікової картки позивача, за поданим ним уточненим розрахунком податкових зобов'язань з податку на додану вартість від 25.08.2016 року (р/№ ) зменшено суму ПДВ, яка підлягала сплаті у розмірі 19 200 132 грн., а згідно листа відповідача №8373/10/23-56-12-07-23 від 05.10.2016 року штрафна санкція у розмірі 576 004 грн. за позивачем в складі податкового боргу не обліковується, тобто суб'єктом владних повноважень внаслідок вжиття позивачем відповідних дій порушення прав та охоронюваних законом інтересів платника податку було самостійно усунуто.

Таким чином, суд приходить до переконання про відповідність дій відповідача вимогам чинного законодавства щодо відображення ним у податковому обліку позивача податкових зобов'язань згідно поданого 25 серпня 2016 року (р№) уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, допущених у податковій декларації з ПДВ за лютий 2016 року, у зв'язку із чим відповідні вимоги позивача про визнання дій протиправними та необхідність зобов'язати його вчинити певні дії задоволені бути не можуть.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б повністю спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до приписів ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зважаючи на ту обставину, що за наслідком розгляду справи суд дійшов до переконання про необхідність зобов'язання ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС України у місті Києві вилучити пеню у розмірі 515 647,70 грн. із податкового обліку позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача на підставі ч.1 ст.267 КАС України подати звіт про виконання судового рішення упродовж 10 робочих днів з дати набрання ним законної сили, задовольнивши таким чином відповідне клопотання позивача.

Одночасно, з урахуванням приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України та часткового задоволення позову, суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 286 грн. з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Група "УМВБ" задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 серпня 2016 року №.

3. Зобов'язати ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС України у місті Києві вилучити із податкового обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Група "УМВБ" (код ЄРДПОУ 36471995) пеню у розмірі 515 647,70 грн. (п'ятсот п'ятнадцять тисяч шістсот сорок сім гривень,70 коп.)

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Зобов'язати ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС України у місті Києві подати звіт про виконання судового рішення упродовж 10 робочих днів з дати набрання ним законної сили.

6. Присудити з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група "УМВБ" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 286 грн. (дванадцять тисяч двісті вісімдесят шість гривень, 00 коп.).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України , шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної

Суддя В.І. Келеберда