Справа № 573/2604/16-а
Суддя: Свиргуненко Ю. М.
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №573/2604/16-а
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

26 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у 2015 році брав участь в антитерористичній операції, пов'язаній із забезпеченням захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської та Донецької областей і отримав статус учасника бойових дій. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» йму як учаснику бойових дій щорічно до 05 травня повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Однак, всупереч зазначеним вище вимогам закону, відповідач нарахував і виплатив йому шляхом перерахування на банківську картку кошти в сумі 920 грн., про що він дізнався наприкінці листопада 2016 року. Виходячи з розміру мінімальної пенсії 1 130 грн. та з урахуванням виплаченої допомоги у сумі 920 грн., позивач просить зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому недоплачену суму разової грошової допомоги, що складає 4 730 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився. Представник останнього за довіреністю ОСОБА_2 надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 30).

Представник відповідача - управління соціального захисту населення Білопільської РДА Сумської області Зубахін М. О. у судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та письмове заперечення проти позову. Зі змісту заперечення вбачається, що відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» виплата означеної одноразової допомоги здійснюється у розмірі 920 грн. Вказана допомога позивачу виплачена повністю через відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» 22 квітня 2016 року.

У зв'язку з неявкою сторін суд розглядає справу на підставі наявних доказів, на підставі ч. 1 ст. 41 КАС України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст. 8 КАС України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, виплату разової грошової допомоги учасникам бойових дій щорічно до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У Рішенні Конституційного суду України від 03 жовтня 1997 у справі №18/183-97 зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Пунктом 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України встановлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 3, 5).

З виписки по картковому рахунку НОМЕР_1, відкритому у АТ «Ощадбанк» на ім'я позивача, вбачається, що 22 квітня 2016 року здійснено безготівкове зарахування грошових коштів у сумі 920 грн. (а. с. 8).

Відповідно до положень ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом статті 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 під час вирішення справ про соціальний захист громадян суди керуються принципом законності, який передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Суд також не приймає доводи позивача щодо застосування до вказаних правовідносин постанову судової палати в адміністративних справах Верховного суду України по справі №21-6508-а/15 від 10 лютого 2016 року, оскільки спірні відносини виникли у 2016 році після набуттям чинності Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому підстав для висновку про застосування вказаної Постанови немає.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії відповідача щодо виплати позивачу у 2016 році разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі меншому, ніж передбачено ст. 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є правомірними, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22 Загальної декларації прав людини, ст. ст. 17, 19, 46, 150 Конституції України, ст. 4, п. 26 розділу VI Прикінцевих та перехідні положень Бюджетного кодексу України, ст. ст. 12, 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закон України від 28 грудня 2014 року N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Постанова КМУ від 02 березня 2016року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», Рішення Конституційного суду України від 03 жовтня 1997 у справі №18/183-97, Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, Рішення Європейського Суду з прав людини від 09 жовтня 1979року у справі «Ейрі проти Ірландії», «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року, ст. ст. 2, 4, 6, 8, 9, 11, 12, 70, 71, 158-163, 183-2 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Білопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з моменту її проголошення, а учасниками процесу, які не були присутні під час її проголошення, в той же строк з моменту отримання копії постанови.

Суддя: