Справа № 826/24580/15
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Київ К/800/20281/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року

у справі № 826/24580/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова Група "Партнери"

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтингова Група "Партнери" (далі - позивач, ТОВ "Консалтингова Група "Партнери") звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № , № від 29.10.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ТОВ "Консалтингова Група "Партнери", посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Консалтингова група Партнери» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із TOB «ЛАЙК ТРЕСТ», TOB «НЬЮ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛІМІТЕД ЛОУ» за період з 01.06.2012 р. по 30.04.2014 р., за результатами якої складено акт № 64/26-57-22-04-10/32308446 від 22.10.2015 р.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем положень пп. 14.1.228. п.14.1. ст. 14, п. 138.1, п. 138.2, п.138.8 ст.138, пп. 139.1.1. та пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 1024226,0 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2 п.198.3, п. 198.6 ст.198, п. 201.1, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1079016,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.10.2015 р.: № про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на прибуток на суму 1024226,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 256 056,50 грн.; № від 29.10.2015 р., про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 1 079 016,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 539 508,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у позивача на обслуговуванні знаходились станції мобільного зв'язку (окремо розташовані об'єкті мережі GSM, що включають електронне обладнання та/або трансмісії з системою інфраструктури та системою електропостачання) на підставі договору з підтримки мереж радіозв'язку № AT10UMA2534 від 01 жовтня 2010 року, укладеного між ТОВ «ACTEЛIT» (Замовник) та ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА ПАРТНЕРИ» (Виконавець).

З метою належного виконання договірних зобов'язань, взятих згідно умов договору №AT10UMA2534, позивач залучив до виконання частини робіт по обслуговуванню базових станцій мобільного зв'язку субпідрядників - TOB «ЛАЙК ТРЕСТ» та TOB «НЬЮ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛІМІТЕД ЛОУ» та уклав з ними відповідні договори про виконання робіт.

Так, відповідно до умов Договору про виконання робіт від 01.03.2013 р. № 01/010313, укладеного між TOB «КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА ПАРТНЕРИ» (Замовник) та TOB «ЛАЙК ТРЕСТ» (Виконавець), Виконавець зобов'язується за завданнями Замовника виконати роботи з планово-профілактичного обслуговування та аварійно-відновлювальних робіт базових станцій мобільного зв'язку, а Замовник зобов'язується оплатити такі послуги.

Також, позивачем було укладено з TOB «НЬЮ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛОУ» Договір про виконання робіт від 03.01.2013 року № 01-01/13, за умовами якого TOB «НЬЮ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛОУ» (Виконавець) зобов'язується за завданнями Замовника (TOB «КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА ПАРТНЕРИ») виконати роботи з планово-профілактичного обслуговування та аварійно-відновлювальних робіт базових станцій мобільного зв'язку, а Замовник зобов'язується оплатити такі послуги.

Фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку із господарською діяльністю платника податків підтверджується первинними документами, зокрема, актами приймання-передачі виконаних робіт з додатками до них, податковими накладними та банківськими виписками тощо.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено реальні зміни майнового стану позивача за спірними господарськими операціями.

Використання позивачем придбаних товарів (робіт та послуг) у власній господарській діяльності підтверджується матеріалами справи.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що вищевказані контрагенти на час спірних правовідносин були зареєстровані як платники податку на додану вартість (відповідно до вимог чинного законодавства).

Отже, з огляду на вищевказані обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування позивачем даних податкового обліку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві відхилити.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун