Справа № 826/25917/15
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Київ К/800/4910/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Стародуба О.П.,

Штульман І.В.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним пункту 1 розпорядження №434-р від 22 квітня 2009 року,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним пункт 1 розпорядження Кабінету Міністрів України №434-р від 22 квітня 2009 року «Про передачу майнового комплексу військового містечка №1 у м. Дубні».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2016 року, позов залишено без розгляду.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування зазначених рішень та прийняття нового - про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 26 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України №434-р від 22 квітня 2009 року «Про передачу майнового комплексу військового містечка».

Залишаючи позовну заяву без розгляду суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду передбачений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України та не знайшли підстав для визнання поважними причин пропуску такого строку.

Позивач, обґрунтовуючи дотримання строків звернення до суду, вказував на те, що про оскаржуване розпорядження дізнався тільки 6 листопада 2015 року, після отримання з Дубенського міськрайонного суду Рівненської області позовної заяви прокуратури Рівненської області в інтересах держави до Дубенської міської ради, управління економіки і власності Дубенської міської ради, ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та повернення майна, визнання права власності. При цьому зазначав, що оскаржуване розпорядження Кабінету Міністрів у засобах масової інформації не оприлюднювалось, тобто не було загально доступним.

Згідно частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 16 травня 2008року №279-VI (чинного на момент прийняття розпорядження) Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Згідно статті 55 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» розпорядження Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо цими розпорядженнями не встановлено пізніший термін набрання ними чинності. Акти Кабінету Міністрів України включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів України. Постанови Кабінету Міністрів України публікуються в Офіційному віснику України, акти Кабінету Міністрів України також оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України.

Так, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про передачу майнового комплексу військового містечка №1 у м. Дубні» №434-р від 22 квітня 2009 року набрало чинності з моменту прийняття та оприлюднено на сайті Кабінету Міністрів України. Також дане розпорядження було опубліковано в періодиці «Урядовий кур'єр» 3 червня 2009 №97.

Отже, факт офіційного опублікування нормативно-правового акту свідчить про можливість з його ознайомленням невизначеного кола осіб. Саме інститут офіційного опублікування покликаний забезпечити уникнення випадку незнання особою певного закону.

З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що ОСОБА_4 звернувся до адміністративного суду з позовом про скасування розпорядження Кабінету Міністрів України №434-р від 22 квітня 2009 року у листопаді 2015 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності поважних причин для його поновлення.

Таким чином, судова колегія вважає, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, якщо визнає, що при їх ухваленні суди не порушили норми матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновку судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування прийнятих ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

О.П. Стародуб

І. В. Штульман