Справа № 812/190/17
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 лютого 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/190/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний науково дослідний експертно криміналістичний центр МВС України про стягнення винагороди за участь в антитерористичній операції,-

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Луганського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний науково дослідний експертно криміналістичний центр МВС України про стягнення винагороди за участь в антитерористичній операції.

Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції від 18.06.2016 № ВДЗ/5653/А, у період з 31.07.2014 по 06.11.2015 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у зв'язку із чим позивач має право на нарахування щомісячної винагороди за участь в АТО.

Згідно довідки Луганського НДЕКЦ МВС України відповідачем в порушення п. 2 постанови КМУ № 158 від 04.06.2014 не нараховано та не виплачено винагороду за безпосередню участь в АТО за період з липня по листопад 2014 року в загальному розмірі 17462,04 грн. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача кошти в сумі 17462,04 грн, як винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з липня по листопад 2014 року, також просив стягнути з відповідача компенсацію податку з доходів фізичних осіб в сумі 3143,16 грн.

У судове засідання позивач не прибув, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача до суду не прибув, на адресу суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, правом надати заперечення не скористався.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув у судове засідання, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи положення пункту 6 статті 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, наказом АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158 включено до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення з 31.07.2014 по 07.11.2015 (а.с.7).

Довідкою Луганського НДЕКЦ МВС України від 03.01.2017 № 19/113/5/81 підтверджується, що позивач у період з липня по листопад 2014 року не отримував грошової винагороди за участь в АТО у зв'язку з відсутністю фінансування (а.с.10).

З довідок Луганського НДЕКЦ МВС України від 03.01.2017 № 19/113/2/237, № 19/113/2/238 вбачається, що позивач у період з липня по грудень 2014 року у відпустці та на лікарняному не перебував (а.с.11,12).

Згідно довідки від 03.01.2017 № 19/113/5/87, виданій Луганським НДЕКЦ МВС України, грошове забезпечення позивача у липні 2014 року становило 3272,04 грн. (у т.ч. виплати, що не мають постійного характеру 131,54 грн.), у серпні 2014 року 3105,90 грн., у вересні 2014 року 4750,20 грн., у жовтні 2014 року 4750,20 грн., у листопаді 2014 року 9500,40 грн. (у т.ч. виплати, що не мають постійного характеру 4750,20 грн.). Грошове забезпечення позивачу за вказані місяці сплачено, однак не сплачена винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції (а.с.9).

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про міліцію" форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

У відповідності до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 № 1294 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету" встановлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

На виконання Постанови КМУ № 158 від 04.06.2014 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 719 від 23 липня 2014 року, яким передбачено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень у розрахунку на місяць. Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди) за займаною особою вказаних вище категорій штатною посадою (останньою займаною штатною посадою) на час участі в зазначених операціях і заходах. Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ.

З системного аналізу наведених вище нормативних актів (Постанови КМУ № 158 та Наказу МВС України № 719), з урахуванням змістового навантаження розділових знаків у контексті п. 2 Постанови № 158, можна дійти висновку, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях обчислюється у розмірі 100% місячного грошового забезпечення, з розрахунку на місяць. Проте, такий розмір не повинен бути меншим ніж 3000 грн. При цьому, враховуючи положення Наказу № 719, обчислення цієї винагороди здійснюється з дня фактичного початку участі в операціях і заходах до дня завершення такої участі, тобто винагорода виплачується військовослужбовцям за відповідні місяці із дня фактичної участі в операціях до дня завершення такої участі. Зазначеним наказом передбачено виплата винагороди за минулий період без будь-яких обмежень.

Оскільки у липні та листопаді 2014 року позивачу сплачено виплати, що не мають постійного характеру в розмірі 131,54 грн. та 4750,20 грн. відповідно, на які винагорода за участь в АТО не нараховується, тому відповідачем неправомірно не нараховано та не сплачено позивачу винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції з розміру грошового забезпечення, виплаченого у липні 3140,50 грн., у листопаді 2014 року 4750,20 грн.

Отже, відповідно до довідки Луганського НДЕКЦ МВС України від 03.01.2017 № 19/113/5/87 розмір середньоденної винагороди позивачу у липні 2014 року мав становити 101,30 грн (3140,46 грн. - грошове забезпечення за липень 2014 року/31 день).

Враховуючи, що відповідно до наказу АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158 позивача залучено до безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Луганської області з 31.07.2014, то винагорода позивачу за участь в Антитерористичної операції за липень 2014 року повинна становити 101,30 грн (101,30 грн х 1 день).

Оскільки позивача залучено до безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Луганської області з 31.07.2014 по 07.11.2015, то винагорода позивачу за участь в Антитерористичної операції повинна була сплачуватись за весь вказаний період.

Таким чином, розмір винагороди за безпосередню участь в АТО, яка підлягає стягненню на користь позивача за липень-листопад 2014 року повинна становити за липень 2014 року 101,30 грн., серпень 2014 року 3105,90 грн, за вересень 2014 року 4750,20 грн, за жовтень 2014 року 4750,20 грн, за листопад 2014 року 4750,20 грн, а всього за 2014 рік 17457,80 грн.

Згідно частини 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Таким чином, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З урахуванням наведеного суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача винагороди за безпосередню участь в Антитерористичної операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за період з липня по листопад 2014 року обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України зобов'язаний виплатити позивачеві винагороду за безпосередню участь в АТО, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача компенсувати податок з доходів фізичних осіб в сумі 3143,16 грн, то суд вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки питання щодо компенсації податку з доходів фізичних осіб вирішується роботодавцем під час виплати грошового забезпечення або його складових за наявності на те законних підстав.

Доказів того, що роботодавцем порушено права позивача на отримання компенсації позивачем не надано, а в силу ст. ст. 6, 105 КАС України судовому захисту підлягає лише порушене право.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 94 КАС України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Луганського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний науково дослідний експертно криміналістичний центр МВС України про стягнення винагороди за участь в антитерористичній операції, - задовольнити частково.

Стягнути з Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (, адреса: 93011, Луганська обл., місто Рубіжне, вулиця Визволителів, будинок 22) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: вул.Совєтська, 65, с.Осинове, Новопсковський район, Луганська область), винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за липень 2014 року 101,30 грн. (сто одна гривня 30 коп.), за серпень 2014 року 3105,90 грн. (три тисячі сто пять гривень 90 коп.), за вересень 2014 року 4750,20 грн. (чотири тисячі сімсот пятдесят гривень 20 коп.), за жовтень 2014 року 4750,20 грн. (чотири тисячі сімсот пятдесят гривень 20 коп.), за листопад 2014 року 4750,20 грн. (чотири тисячі сімсот пятдесят гривень 20 коп.), а всього за 2014 рік - 17 457,80 грн. (сімнадцять тисяч чотириста пятдесят сім гривень 80 коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов'язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_2