Справа № 317/4736/16-а
Суддя: Яркіна С. В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 317/4736/16-а
№ п 2-а/317/10/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року Запорізький районний суд Запорізької області в складі

головуючого судді - Яркіної С.В.

за участю секретаря - Ігнатченко Ю.О.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2, батальйону №1 УПП в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 22 листопада 2016 року, складену відносно нього інспектором патрульної служби ОСОБА_2, щодо накладення штрафу в сумі 510,00 грн згідно з ч.3 ст. 122 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що 22.11.2016 року відносно нього інспектором роти №2, батальйону 1 УПП у м. Запоріжжі ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 складено поставу про адміністративне правопорушення, відповідно до змісту якої 22.11.2016 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснював рух по смузі маршрутного громадського транспорту в порушення вимоги п. 17.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак позивач винесену інспектором постанову вважає незаконною та такою, що суперечить нормам діючого законодавства і порушує його права, зазначаючи, що ним не було порушено вимогу п. 17.1 ПДР, якою визначено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі. Так, відповідно до п. 1.10 ПДР України, смуга для маршрутних транспортних засобів повинна бути виділена видимою розділювальною смугою. Однак, у вказаному в постанові місці, розділювальна смуга відсутня, що унеможливлювало ОСОБА_1 зорієнтуватися, в якому саме місці смуги руху розпочинається смуга для маршрутних транспортних засобів.

Окрім того, позивач посилається на те, що при накладенні адміністративного стягнення, було проігноровано вимоги ч. 1 ст. 254 КУпАП, а саме не було складено прокол адміністративного правопорушення, що призвело до порушень прав позивача на надання письмових пояснень щодо правопорушення, а також не розяснено прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання з'явився та пояснив, що зафіксувати правопорушення він не встиг, протокол не складався, тому як було винесено постанову. Окрім того, відповідач пояснив, що при винесенні ним постанови, було помилково зазначено, що у місці скоєння адміністративного правопорушення смуга для маршрутних транспортних засобів виділена знаком 5.8, тому як потрібно було вказати, що у місці скоєння адміністративного правопорушення смуга для маршрутних транспортних засобів виділена знаком 5.11. Також в своїх поясненнях інспектор Кабалюк О.С. підтвердив той факт, що права позивачу дійсно розяснено було не в повній мірі, а лише в частині строків оплати штрафу та порядок оскарження постанови. Жодних доказів правомірності винесення постанови суду не надав. Окрім того, відповідач визнав адміністративний позов та не заперечував проти скасування винесеної ним постанови.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.11.2016 року відносно ОСОБА_1 інспектором роти №2, батальйону №1 УПП в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до змісту постанови АР №036292 від 22.11.2016 року, в м. Запоріжжя по вул. Тюленіна, водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом KIA SORENТО, д/н НОМЕР_2, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів позначений дорожнім знаком 5.8 «дорога зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів» здійснював рух по цій смузі, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п. 17.1 ПДР на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Позивач зазначав, що рухався, дотримуючись правил дорожнього руху, та виконав вимоги п. 17.1 ПДР, в той же час докази, які б підтвердили протилежне, відсутні.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За приписами ст. 279 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа досліджує докази, заслуховує пояснення особи, що бере участь у справі.

Виходячи із вищезазначених норм КУпАП, інспектор патрульної служби повинен був з'ясувати і розглянути в сукупності всі докази у справі, відібрати пояснення. Якщо ж інспектор патрульної служби під час розгляду справи був би не згоден з поясненнями позивача, він повинен надати їм відповідну оцінку або спростувати, керуючись ст.ст. 245, 252 КУпАП, оскільки закон, встановлюючи межі відповідальності, наділяє його функціями суб'єкта влади, однак в супереч зазначеним вимогам законодавствам, ОСОБА_2 цього зроблено не було. Окрім того, при винесенні постанови, відповідачем було помилково вказано, що у місці скоєння адміністративного правопорушення смуга для маршрутних транспортних засобів позначена знаком 5.8, замість вірного 5.11.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінивши надані докази, беручи до уваги те, що відповідач визнав адміністративний позов та не заперечував проти скасування постанови, суд вважає, що вимога позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст. 122, 251, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №2, батальйону №1 УПП в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії АР №036292 від 22.11.2016 року в справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором роти №2, батальйону №1 УПП в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: С.В.Яркіна