Справа № 161/2385/17
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/2385/17
Провадження № 2-а/161/474/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі

головуючої судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

представника відповідача Теслюк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 позов мотивує тим, що у травні 1941 року її батьків, а саме: батька- ОСОБА_7 та матір- ОСОБА_9 було насильно вивезено на примусові роботи до Німеччини, де ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася вона, ОСОБА_4. Під час Великої вітчизняної війни, з 20.05.1941 року по 15.10.1943 року її батько працював у поміщка ОСОБА_8 у селі Варда , на сільськогосподарських роботах, а з 15.10.1943 року по 09.05.1945 року працював на меблевій фабриці столяром. При зверненні до відповідача з письмовою заявою про надання статусу жертви нацистських переслідувань відповідно до вимог Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю документів, які підтверджують факти нацистських переслідувань та перебування в'язнем у концентраційному таборі, гетто та інших місцях примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни. Вважає таку відмову неправомірною та просить визнати незаконним рішення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 08.12.2016 року та зобов'язати відповідача встановити їй статус жертви нацистських переслідувань та видати відповідне посвідчення.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з наведених у позовній заяві мотивів.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення позову, з посиланням на письмові заперечення, що містяться у матеріалах справи. Суду пояснила, що позивачу правомірно відмовлено у видачі посвідчення жертви нацистських переслідувань, оскільки нею не надано документів із зазначенням конкретних місць та періоду перебування в таборі, які можуть бути підставою для видачі такого посвідчення. Законодавством України чітко визначений перелік документів, які необхідні для встановлення особі такого статусу.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з довідки Державного архіву Львівської області від 22.12.2016р. №1726/01-36, у документах Державного архіву Львівської області є відомості про те, що ОСОБА_7, 1906року народження, ур. с. Тарноватка Томашівського району Люблінської області перебував на примусових роботах у Німеччині, з 20.05.1941 по 09.05.1945рр., працював у поміщика ОСОБА_8 на меблевій фабриці та на сільськогосподарських роботах (область Тіринге, район Тота, с. Варде). Разом з ним перебували у Німеччині ОСОБА_9, 1906р.н. (дружина), ОСОБА_10, 1931р.н. (син) та ОСОБА_4, 1943 р. н. (донька).

З довідки Державного архіву Львівської області від 06.12.1995р. слідує, що позивач ОСОБА_4,1943 року народження, перебувала в Німеччині разом з батьками: ОСОБА_7, 1906 року народження, та ОСОБА_9, 1906 року народження, які з травня 1941 року по 09 травня 1945 року перебували на примусових роботах, працювали у сільському господарстві. Відомостей про скоєння злочину проти Батьківщини в період з 1942 по 1945 рр., в документах архіву немає.

Як передбачено ст. 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, є зокрема, колишні в'язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання та місць примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни; особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу PCP на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом PCP, або на території окупованих ними інших держав; діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт; діти партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал- соціалістським режимом у тилу ворога, яких у зв'язку з патріотичною діяльністю їх батьків було піддано репресіям, фізичним розправам, гонінням. До жертв нацистських переслідувань належать також особи, які у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни були насильно вивезені з території інших держав, що після 1944 року увійшли до складу колишнього Союзу PCP, а також особи, які після звільнення з концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання та місць примусових робіт були переселені на територію України.

Позивач зверталася до департаменту соціальної політики із заявою про встановлення статусу жертви нацистських переслідувань як дитині, яка народилася в місцях примусового тримання її батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" нацистське переслідування визначено як злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його в концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильницьке вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав.

Зазначена стаття вищевказаного Закону містить вичерпний перелік місць примусового тримання та місць примусових робіт, зокрема: до місць примусового тримання та місць примусових робіт відносяться: виправно-трудовий табір - місце ув'язнення громадян на визначений термін за ухилення від трудової повинності, з подальшим направленням на попереднє місце роботи або до концтабору, підпорядкований комендатурі СД та поліції безпеки, з особливо жорстоким режимом тримання; табір примусової праці для осіб єврейської національності - місце ув'язнення осіб єврейської національності з метою їх використання на важких роботах, перетворений із гетто або новостворений з вивезенням працездатних євреїв із гетто, підпорядкований керівництву поліції та СС; табори знищення, створені з метою проведення екзекуцій в стаціонарних приміщеннях, та місця масових страт мирного населення; гестапівські тюрми - місця ув'язнення і тримання з політичних мотивів із застосуванням до ув'язнених насильницьких дій виняткової жорстокості, включаючи катування і вбивства; медичні та дитячі заклади, в яких насильно утримувалися особи-донори, особи, над якими проводилися злочинні медичні експерименти, та особи, відібрані для онімечування; створені в місцях активних антифашистських дій табори для заручників, які підлягали масовому фізичному знищенню; пересувні загони (команди) з числа мирного населення, які використовувались окупантами для власного захисту під час проведення військових операцій або робіт з розміновування; карантинні інфекційні табори, створені нацистами на передньому краї оборони для розповсюдження інфекційних хвороб серед мирного населення та військ Радянської Армії; табори для членів сімей офіцерів Радянської Армії.

Ст. 6-1 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" поширюється на колишніх неповнолітніх (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язнів концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також дітей, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків. У разі відсутності документів про факт нацистських переслідувань, факт і період перебування в місцях примусового тримання, такі факти встановлюються в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 Порядку виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2000 №1467, посвідчення видаються особам, які відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" визнані такими, що належать до числа жертв нацистських переслідувань на підставі одного з таких документів: довідки, виданої органами служби безпеки, державними архівами, архівами МВС, Міноборони, архівними установами інших держав; довідки Військово-медичного музею колишнього СРСР (м. Санкт-Петербург); довідки Міжнародної служби розшуку Червоного Хреста; довідки з архівів-музеїв, утворених в місцях розташування колишніх фашистських концтаборів (Освенцім, Бухенвальд, Дахау, Маутхаузен, Равенсбрюк та інші), гетто та інших місцях примусового тримання і примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також архівів іноземних антифашистських організацій; довідки Комісії у справах колишніх партизанів Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років при Верховній Раді України.

В окремих випадках посвідчення можуть видаватися також на підставі документів, які містять необхідні відомості про факт нацистських переслідувань, а саме: довідки, витягу з документів особової справи за місцем роботи; довідки з книг руху вихованців дитячих закладів із зазначенням назви цих закладів та часу перебування в них особи, яка звернулася за отриманням посвідчення; свідчення іноземних громадян, які проживають нині у Федеративній Республіці Німеччині або в інших державах, про нацистські переслідування особи, яка звернулася за отриманням посвідчення, засвідчених за місцем проживання у відповідних державних органах цих країн.

Відповідно до п. 4 Постанови у разі відсутності документів про факт нацистських переслідувань, факт і період перебування в місцях примусового тримання встановлюються в судовому порядку.

В порушення вимог Закону та Постанови Кабміну України, на підтвердження своїх позовних вимог та факту перебування на території Німеччини у наведеній у позовній заяві період позивачем не надано жодного належного доказу перебування в концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання.

Судом встановлено, що позивач перебувала у Німеччині разом з батьками, які з 20.05.1941р. по 09.05.1945р. перебували на примусових роботах, працювали у сільському господарстві.

Надані позивачем архівні довідки від 06.12.1995р. та 28.10.2016р. не містять необхідних відомостей для встановлення статусу жертви нацистських переслідувань.

Приймаючи до уваги те, що згідно статті 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», робота на сільськогосподарських роботах, а також робота на меблевій фабриці не відноситься до місць примусового тримання та примусових робіт, права на встановлення статусу жертви нацистських переслідувань позивач не має. Факт і період перебування ОСОБА_4 в місцях примусового тримання не встановлено в судовому порядку.

Враховуючи, що позивачем не було представлено суду доказів, які б підтверджували факт та період її перебування в концентраційному таборі чи іншому місці примусового тримання, і факт такого перебування не був встановлений в судовому порядку, суд вважає, що дії Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо відмови у наданні позивачу статусу жертви нацистських переслідувань є правомірними, а тому в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 71, 159-163 КАС України, Законом України «Про жертви нацистських переслідувань», суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта