Справа № 295/10211/16-а
Суддя: Перекупка І. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

14.02.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

за участю секретаря Сидорець К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії, -

встановив:

У липня 2016 року позивач звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3, в якому просив визнати протиправною діяльність Уповноваженої особи і виконавчої дирекції ФГВФО, щодо не включення ОСОБА_1 до реєстру акцептованих кредитних вимог на отримання коштів в порядку передбачених чинним законодавством України; зобовязати Уповноважену особу ФГВФО ОСОБА_4 подати до виконавчої дирекції ОСОБА_2 додаткову інформацію щодо збільшення суми відшкодування по вкладам ОСОБА_1, який має право на відшкодування коштів по кредитним вимогам, у сумі 72454,93 грн., у тому числі: 10542,05 грн. по договору від 03.11.2014 року та 61913,88 грн. по договору від 29.09.2014 року; зобовязати виконавчу дирекцію ФГВФО розглянути та затвердити додаткову інформацію Уповноваженої особи ОСОБА_2 та здійснити виплату коштів ОСОБА_1 у сумі 72454,93 грн. в порядку передбаченому чинним законодавством України та надати суду звіт про виконання даного рішення у тижневий термін з дня набрання ним законної сили.

У судове засідання сторони не зявилися, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити адміністративний позов повністю, представник відповідача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5 та клопотання представника Уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 ОСОБА_6 надіслали клопотання про закриття провадження по справі у звязку з справа на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - ОСОБА_2 ) 02.03.2015 року прийнято рішення №51 про запровадження в Банку з 03.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію а АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 (надалі - Уповноважена особа ОСОБА_2).

Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію АТ "Дельта Банк".

02.10.2015 виконавча дирекція ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "ДЕЛЬТА БАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки даний позов не є адміністративним, тому провадження у даній справі підлягає закриттю, з роз'ясненням позивачеві про право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 157, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.Г. Перекупка