Справа № 760/17155/16-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
07 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,
за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги; стягнути з Міністерства оборони України грошову допомогу відповідно до ст.. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - 05.05.2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Свої вимоги апелянти аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку скороченого провадження, то колегія суддів приходить до висновку про розгляд справу у порядку письмово провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає не з моменту звільнення військовослужбовця, а з моменту встановлення інвалідності. Оскільки позивач отримав інвалідність у зв`язку із захворюванням, що мало місце в період проходження військової служби, то має право на виплату одноразової грошової допомоги, а саме з дати призначення інвалідності.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної скарги, позивач був звільнений з військової служби у 1988 році, є інвалідом війни ІІ групи, приймав участь у бойових діях при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у 1986-1988 роках, що підтверджується військово-медичними документами, довідкою військового комісара Теребовлянського районного військового комісаріату від 17.06.2016 року, копією посвідчення серії НОМЕР_1 .
05.06.2013 року позивача визнано інвалідом ІІІ групи у зв`язку із пораненням, контузією та захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 22.01.2016 року серії АВ №0005747.
26.05.2016 року позивача визнано інвалідом ІІ групи у зв`язку із пораненням, контузією та захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 26.05.2016 року серії АВ №0621365.
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.91р. № 2011-XII (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби; надалі Закон № 2011-XII) передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Такого правового висновку у справах з аналогічних правовідносин дійшов Верховний Суд України (постанови від 18.11.14р. року справа № 21-446а14; від 21.04.15р. справа№21-135а15.
Згідно висновку МСЕК, захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби (а.с. 18).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.15р. №975.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до п. 3 Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як свідчать обставини справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ІІ група інвалідності встановлена позивачу з 26.05.2016 року (а.с. 15).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач набув право на одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з 26.05.2016 року.
Відповідно до частини шостої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ обов`язок щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги покладено на МО України, представник якого в апеляційній скарзі заперечував право позивача на її отримання. Тобто фактично йдеться про відмову у нарахуванні допомоги.
Окрім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження наявності підстав для повернення документів позивача до військового комісаріату на доопрацювання. Подані позивачем документи в повній мірі підтверджують його участь у бойових діях та отримання захворювання пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Також не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що вказана категорія справи не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду, оскільки одноразова грошова допомога військовослужбовців є однією з форм соціального захисту військовослужбовців, а тому на спірні правовідносини поширюються положення п.4 ч.1 ст. 18 КАС України.
Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
Крім того, судова колегія вважає за не обхідне зазначити, що відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2017 року клопотання Міністерства оборони України про відстрочення сплати судового збору було задоволено. Відстрочено сплату судового збору до винесення кінцевого рішення.
09.02.2017 року на адресу Київського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи платіжного доручення№248/121 від 02.02.2017 року яке підтверджує сплату апелянтом судового збору.
Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для стягнення судового збору, оскільки Міністерство оборони України сплатило всю суму судового збору.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.
Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.10 ч.5 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 160, 183, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Кучма А.Ю.

Безименна Н.В.