Справа № 813/18/17
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

08 лютого 2017 року Справа № 813/18/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю:

представника позивача Гостєвої Д.І.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_2 про відшкодування курсантом витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, -

в с т а н о в и в:

Перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати, пов'язані з його утриманням у зазначеному вищому навчальному закладі у розмірі 138 243,56 грн.

Відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечила, вважає, що цю справу слід розглядати саме в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивачем у справі виступає суб'єкт владних повноважень, а спір пов'язаний з проходженням військової служби.

Суд з'ясував обставини, які мають значення для вирішення клопотання про закриття провадження, та вирішуючи його керується наступним.

Завданням адміністративного судочинства, згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ та поняття справи адміністративної юрисдикції визначено пунктом 1 частини 1 статті 3, статтею 17 КАС України.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Пунктом 5 частини 2 цієї ж статті встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту вищезгаданих норм закону, необхідними ознаками для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є безпосереднє зазначення в законі про можливість звернення суб'єкта владних повноважень до адміністративного суду та наявність публічно-правового спору.

Відповідно до частини 4 статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

Пункт 5 частини 4 зазначеної статті кореспондується з приписами частини 3 статті 6 цього ж Кодексу, згідно з якою суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень може звернутись до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до не суб'єкта владних повноважень лише у вказаних вище випадках або ж у випадках, прямо передбачених законом. При цьому, звернення до суду суб'єкта владних повноважень є способом реалізації його компетенції, а тому відбувається з урахуванням частини 2 статті 19 Конституції України, тобто лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім того, суд враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 22.09.2015 у справі №21-1884а15, згідно з якою положення пункту 5 частини 4 статті 50 КАС України, виходячи із завдань адміністративного судочинства, не повинні розумітися судами як положення, що дають право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Водночас, слід вказати, що Порядок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12.07.2006, не містить норм, які б надавали Міністерству оборони України право звертатись із позовом про стягнення невідшкодованих громадянами витрат до адміністративного суду. А будь-якого іншого закону, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким позовом до фізичної особи - позивачем не зазначено і судом не встановлено.

Разом з тим, при визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із суб'єктного складу, а і з суті самого спору. Абзацами 2, 3 пункту 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" передбачено обов'язок суду звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Так, судом встановлено, що між Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, з однієї сторони, та відповідачем, з іншої сторони, укладено контракт від 20.08.2015, предметом якого є проходження військової служби (навчання) в Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Згідно з його умовами (абзац 6 пункту 1) відповідач зобов'язаний добровільно відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов'язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Відповідно до Наказу № 45-КС від 21.08.2015 відповідача зараховано на перший курс навчання до Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Наказом № 205 від 01.09.2015 відповідача зараховано до списків особового складу Академії та на всі види забезпечення, а на котлове зі сніданку 02.09.2015, призначено на посаду курсанта факультету ракетних військ і артилерії.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 153-КС від 16.11.2016 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України з ОСОБА_4 та відраховано його з числа курсантів.

Свої вимоги Перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону обґрунтовує тим, що на підставі довідки-розрахунку №865 від 16.11.2016 та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964 "Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", відповідачу нараховано до сплати витрати, пов'язані з його утриманням в академії, за період з 01.09.2015 по 16.11.2016 у сумі 142 161,29 грн. ОСОБА_2 добровільно відшкодував кошти у розмірі 3 917,73 грн. Відповідно до довідки від 08.12.2016 №1228/фес залишок заборгованості відповідача перед Академією становить 138 243,56 грн. Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду в порядку адміністративного судочинства з адміністративним позовом про стягнення вищевказаної суми.

Таким чином, спірні правовідносини виникли між сторонами у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань та направлені на захист майнових прав Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. У даному випадку, позивач не є суб'єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції у відносинах з відповідачем. Натомість, пред'явлений позов стосується стягнення з громадянина коштів в якості відшкодування витрат, понесених державою на його утримання у вищому навчальному закладі. За своїм змістом понесені позивачем витрати є шкодою, завданою відповідачем державі.

В контексті наведеного, суд зауважує, що не є публічно-правовим спір за участю суб'єкта владних повноважень, з одного боку, та суб'єкта приватного права - фізичної особи, з іншого, коли управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення її (фізичної особи) цивільних прав. У такому разі це є спір про право цивільне, хоча однією із сторін у ньому виступає особа публічного права. У спірних правовідносинах в цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що контракт, у зв'язку з невиконанням умов якого заявлено вимогу про стягнення коштів, є цивільно-правовим договором, а тому таку вимогу належить розглядати в порядку цивільного судочинства за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016 (справа №К/800/51802/15).

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відтак, звернення до адміністративного суду із пред'явленим позовом до фізичної особи не передбачено ані положеннями процесуального закону, ані положеннями Конституції та законів України, як того вимагають пункт 9 частини 1 статті 3, частина 3 статті 6 та пункт 5 частини 4 статті 50 КАС України. Більше того, вирішення заявленого спору не відповідає завданню адміністративного судочинства, визначеному у статті 2 вищенаведеного Кодексу.

Згідно з пунктом першим частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, судом встановлено відсутність підстав для розгляду заявлених вимог в порядку адміністративного судочинства, а тому суд приходить до висновку про закриття провадження у справі.

При цьому, на виконання приписів частини 2 статті 157 КАС України, суд роз'яснює позивачеві, що заявлені вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства з урахуванням правил територіальної підсудності.

Слід також роз'яснити позивачу, що відповідно до частини 3 статті 157 КАС України повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Керуючись ст.ст. 17, 157, 160, 165, 167 КАС України, суд -

у х в а л и в :

клопотання задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі № 813/18/17 за позовом Першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_2 про відшкодування курсантом витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Роз'яснити позивачеві, що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим судом загальної юрисдикції з урахуванням територіальної підсудності.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали (якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то в 5-денний строк з дня отримання цією особою копії ухвали) апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.І. Кузан