Справа № 523/865/17
Суддя: Малиновський О. М.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/865/17
Провадження №2-а/523/93/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Малиновський О.М. розглянувши в порядку скороченого провадження, в м. Одеса, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одеси - про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом та просить визнати неправомірними дії Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одеси (далі за текстом Управління) щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» у зв'язку з підвищенням заробітної плати, скасувавши таке рішення, зобов'язавши відповідача здійснити перерахунок та виплату їй з 01.12.2015р. пенсії в розмірі 80% від заробітку зазначеному у довідці виданої 28.12.2016р. №117-Б Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 29.12.2016р. звернулася до відповідача із завою про проведення перерахунку пенсії, в зв'язку з збільшенням заробітної плати працюючого державного службовця, надавши зазначену вище довідку, проте у задоволенні заяви їй було відмовлено рішенням №7 від 04.01.2017р. Позивач вважає, що таке рішення порушує її права на отримання пенсії у розмірі визначеного законодавством. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Відповідач направив до суду заперечення в яких пред'явлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі.

На підставі ст.183-2 КАС України справа розглянута в порядку скороченого провадження.

При вирішенні даного спору, суддя виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з лютого 2009р. перебуває на обліку в Суворовському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одеси та одержує пенсію за віком в розмірі 80% від заробітку у відповідність до Закону України «Про державну службу».

29.12.2016р. позивач звернулася до відповідача із заявою, до якої додавши довідку№117-Б,видану 28.12.2016р. Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради, просила провести їй перерахунок раніше призначеної пенсії в зв'язку з збільшенням заробітної плати.

Управління своїм рішенням №7 від 04.01.2017р. відмовило ОСОБА_1 у задоволені її вимоги посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-УІІІ та на Закон України «Про державну службу», №889-УІІІ від 10.12.2015р., який набув чинність з 01.05.2016р.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані Конституцією України, Законом України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу).

Так, статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) врегульовано порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців та передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

У відповідності до п.п. 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

При цьому, перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи.

Однак, законодавство, що регулює спірні правовідносини, змінилось.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року, який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», яку викладено в такій редакції: «умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії внесено зміни, які набрали чинності 01 січня 2015 року, в статтю 37-1 Закону України «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців та фактично скасовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку.

Станом на момент призначення позивачу пенсії законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія згідно Закону України «Про державну службу», на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати працюючих працівників.

Слід вважати безпідставним посилання відповідача на ті обставини, що на час звернення позивача до них із заявою про проведення перерахунку пенсії вказані вище правові норми втратили чинність з огляду на наступне.

Право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст. 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (SukhanovandIlchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року №9 зазначено, що відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

У рішенні від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 Конституційним Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Таким чином, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

За таких обставин, скасування законодавчого акта, який передбачав наявність права на перерахунок пенсії, звужує зміст та обсяг конституційних соціальних гарантій державних службовців.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що право позивача на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Так, відповідно до п.п. 3 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено Постановами Кабінету Міністрів України.

За таких обставин, слід вважати, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивачу є неправомірною.

В силу ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсії проводиться у такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо відповідну заяву подано пенсіонером після 15 числа.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії 29.12.2016р., відтак такий перерахунок відповідач повинен здійснити з 01.01.2017р.

Отже, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 640,00 грн. за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.10,11,76,79,94,122,160,161,163,183-2 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одеси№7 від 04.01.2017р. щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» у зв'язку з підвищенням заробітної плати.

Зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одеси здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.01.2017р. пенсії в розмірі 80% від заробітку зазначеного у довідці №117-Б від 28.12.2016р. виданої Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 640,00грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя -