Справа № 618/728/16-а
Суддя: Рябоконь Є. А.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 618/728/16-а
Провадження № 2-а/618/2/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Дворічанський районний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Рябоконь Є.,А., з участю секретаря Кучеренко О.І., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в смт. Дворічна адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобов`язати вчинити певні дії щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги, 3-я особа ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, 3-я особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобов`язати вчинити певні дії щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги, а саме:

- визнати протиправним та скасувати п. 24 протоколу № 86 від 07.10.2016 комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення Міністерством оборони України у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги», затвердженого постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року;

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні його документів на доопрацювання;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року, та наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014;

- зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 30 - денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив строкову військову службу в період з 22.10.1982 по 02.03.1985 (в в/ч НОМЕР_1 ) у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан. В 1984 року отримав поранення (в т. ч. контузію головного мозку), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні (ДРА), де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність. Йому встановлено II групу інваліда війни з 11.11.2014 по 01.12.2016 та з 23.11.2016 по 01.12.2019. Після цього він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, однак отримав відмову в складанні висновку у зв`язку з відсутністю передбачених для цього законодавством підстав. Це стало підставою для звернення до Харківського окружного адміністративного суду. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 по справі № 820/2226/16 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , що полягає в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат подати розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України висновок та всі передбачені до нього документи щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…»

Після чого ІНФОРМАЦІЯ_3 були направлені вищезазначені документи на адресу Міністерства оборони України. Однак останнім, відповідачем по даній справі, надано формальну відповідь на заяву ОСОБА_1 , не вирішено питання по суті, а подані документи безпідставно повернуто на доопрацювання на підставі рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, викладеного в п. 24 протоколу № 86 від 07.10.2016. Позивач вважає, що зазначені обставини позбавляють його можливості реалізувати своє право на соціальний захист, передбачене ч. 1 ст. 46 Конституції України, що стало підставою для звернення до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надавши письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути за його відсутності в порядку письмового провадження.

В судове засідання представник відповідача - офіцер Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України Вельма І.О. не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 26.01.2017 р., клопотання про відкладення судового розгляду не надав.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Визнаючи неявку представника відповідача такою, що відбулася без поважних причин, враховуючи відсутність клопотання про відкладення судового засідання, суд вважає можливим вирішення справи без відкладення судового розгляду на підставі наявних у ній доказів.
При цьому суд бере до уваги, що 23.01.2017 р. на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 з проханням провести судове засідання в цей день без його участі і врахувати, що Міністерство оборони України заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в раніше направлених до суду письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено наступне:

1. Абз. 3 п.2 постанови № 975 встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 27.04.2016 № 16.06-16/625-16/10515 надається роз`яснення відносно дня встановлення інвалідності зазначається, що днем встановлення інвалідності, у розумінні п.п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 3 Порядку № 975, вважається дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК. Дата підтвердження групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності.

2. Відповідно до п. 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на день встановлення позивачу інвалідності), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої п. 5 цієї статті.

Відповідно до п. п. 4 п. 2 Порядку № 499, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової служби військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Позивач був звільнений в 1985 році, а ІІІ групу інвалідності йому було встановлено у 2011 році, тобто у рази більше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, тому права на отримання одноразової грошової допомоги він немає.

3. Порядком № 975 та Порядком № 499 визначається порядок отримання одноразової грошової допомоги, а саме особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військкомату відповідний пакет документів.

ОСОБА_1 на адресу військового комісаріату були подані не всі документи, а саме: не було подано копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

За відсутності вказаних документів, також неможливо визначити право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

4. Оскільки позивач з 22.10.1982 по 02.03.1985 проходив дійсну строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР та приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан у складі військової частини НОМЕР_1 , яка належала до Середньоазіатського прикордонного округу прикордонних військ КДБ СРСР, то у даних спірних правовідносинах належним відповідачем повинна бути Адміністрація Державної прикордонної служби України

Представник 3-ї особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причину неявки, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток.

Оскільки визначене ч. 1 ст. 2 КАС України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи і дотримання вказаного завдання є обов`язковим в силу приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, з огляду на приписи ст. 41, ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 22.10.1982 р. по 02.03.1985 р. в в/ч НОМЕР_1 у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан.

Згідно акту судово медичного дослідження (обстеження) № 5184-АЯ/11 від 12.10.2011 р., у гр. ОСОБА_1 мають місце рубці на голові, лівій руці, тулубі, лівій нозі. Рубці давні і могли виникнути в результаті заживання вогнепальних осколочних поранень. Отримані поранення могли утворитися в період бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан в 1984 році, тобто в строк і за обставин, зазначених ОСОБА_1 та в направленні про призначення судово медичної експертизи (а. с. 19 20).

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1834 від 19.10.11 - поранення, ЗЧМТ, контузія та їх наслідки сержанта у відставці ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а. с. 18).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 17.11.2014 р., позивачу з 11.11.2014 по 01.12.2016 р. встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням (травмою), контузією, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії. Повторно ОСОБА_1 встановлена інвалідність ІІ групи, у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, з 23.11.2016 по 01.12.2019, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 02.12.2016 серії 12 ААА № 459197 (а. с. 10 - 11).

15.03.2016 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з отриманням травми під час виконання обов`язків військової служби.

За результатами розгляду вказаної заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 листом № 636/ВСЗ від 04.04.2016 відмовив ОСОБА_1 в оформленні документів щодо призначення йому виплати одноразової грошової допомоги.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до Харківського окружного адміністративного суду. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 по справі № 820/2226/16, яка набрала законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , що полягала в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат подати розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України висновок та всі передбачені до нього документи щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…».

Після чого ІНФОРМАЦІЯ_3 були направлені відповідні документи на адресу Міністерства оборони України.

Згідно витягу з Протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (копії), стосовно призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», комісія прийняла рішення, викладене в п. 24 протоколу № 86 від 07.10.2016, про необхідність повернення документів позивача на доопрацювання з посиланням на наступне:

-заявником документи подані не в повному обсязі, а саме: не подано документ про встановлення ОСОБА_1 інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби протягом трьох місяців з часу звільнення зі служби, а також документ, що свідчить про обставини поранення;

-зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін, що згідно з ч. 4 ст. 16-3 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, не дає підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групою інвалідності;

-на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР. Витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України (а. с. 17).

Відповідно до п. 1 ст. 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно пп. 4 п. 2 ст. 16 вказаного Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ст. 23 Закону, фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок).

Пунктом 6 цього Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІ групи.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Крім того, таке право у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року № 21-446а14 та від 21.04.2015 року № 21-135а15, які, згідно ст. 244-2 КАС України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить відповідну норму права, і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 13 вказаного Порядку, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів (в даному випадку Міністерство оборони України, відповідач по справі) приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, враховуючи, що зазначений вище Порядок передбачає прийняття розпорядником бюджетних коштів рішення лише про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і не надає відповідачу права приймати іншого рішення, у Міністерства оборони не було підстав для повернення документів позивача щодо призначення грошової допомоги на доопрацювання.

Щодо доводів відповідача, викладених у запереченні та протоколі № 86 від 07.10.2016 про те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах, мають здійснюватися не ним, а Державною прикордонною службою України, суд вважає їх необгрунтованими виходячи з наступного.

Згідно пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.

Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України № К/800/40725/15 від 01.12.2015.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР.

В свою чергу Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 - КДБ при Раді Міністрів СРСР).

Відповідно до статті 4 Закону СРСР «Про всезагальний військовий обов`язок» від 12.10.1967, Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року.

Після розпаду СРСР прикордонні загони і частини Середньоазіатського прикордонного округу на території Узбекістану і Туркменії відійшли під їх юрисдикцію відповідно в березні і в серпні 1992 року.

Указом Президента Російської Федерації від 08 листопада 1992 року був розформований Середньоазіатський прикордонний округ. Прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу знаходилися на території Республіки Таджикістан, через громадянську війну тривалий період перебували під юрисдикцією Росії.

У листопаді 2004 році всі прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу передані до складу Збройних сил Республіки Таджикістану.

Враховуючи наведене, вбачається, що Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР ніколи не мала.

Поряд із цим, згідно з пунктом 1 Указу Верховної ради України від 30 серпня 1991 року № 1464 - XII, всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально - технічною базою переведені у відання України.

Приписами п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» встановлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Крім того, призов позивача на строкову військову службу та звільнення з цієї служби відбувалися на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і відповідно до законодавства ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_2 .

Інші доводи відповідача, викладені у письмових запереченнях проти позову, суд вважає необгрунтованими з підстав, викладених вище у даному рішенні.

За таких обставин справи, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, на нього розповсюджується дія положень ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 року № 975, суд дійшов висновку про те, що саме з боку відповідача має місце протиправна бездіяльність, яка полягає у неприйнятті відповідного рішення щодо призначення чи відмови у призначенні одноразової грошової допомоги; наявна протиправна діяльність, яка полягає в поверненні документів ОСОБА_1 на доопрацювання, а також прийняття протиправного рішення про повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, шо не відповідає вимогам Порядку, затвердженого постановою КМУ № 975.

При цьому, констатуючи про наявність з боку відповідача протиправної бездіяльності, яка полягає у неприйнятті відповідного рішення не лише щодо призначення, а й щодо можливої відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, суд на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України виходить за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 162 КАС України у поєднанні з положенням ч. 2 ст. 11 КАС України, враховуючи, що звернення позивача Міністерство оборони України не розглянуло по суті та відповідного рішення не прийняло, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача - Міністерство оборони України розглянути заяву позивача та висновки ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Щодо вимог в частині зобов`язання відповідача відповідно до ст. 267 КАС України подати у 30 - денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення, суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За змістом цієї процесуальної норми слідує, що зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не обов`язком. Однак, судом під час розгляду справи не встановлено обставин, що в майбутньому будуть слугувати підставою для невиконання відповідачем рішення, прийнятого за результатами розгляду даного спору, тому дана вимога задоволенню не підлягає.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Згідно частини 2 цієї ж статті ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ими суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 цієї ж статті суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Вирішуючи даний спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

За таких обставин справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 частково.

Керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України, ст. ст. 2, 6 - 11, 41, 71, 122, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобов`язати вчинити певні дії щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги, 3-я особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, викладене в п. 24 протоколу № 86 від 07.10.2016, про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті Міністерством оборони України у місячний термін після надходження документів ОСОБА_1 рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 р.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні документів ОСОБА_1 на доопрацювання.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 та висновки ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року, та наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя Є.А. Рябоконь