Справа № 826/12506/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 січня 2017 року № 826/12506/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ТОВ "Єврокар Сервіс" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «Єврокар Сервіс» звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.04.2016 №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту від 11.04.2016 №427/28-10-42-30/20058711 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Єврокар Сервіс» з питань правильності обчислення та своєчасності сплати до державного бюджету податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «А.П.К. Трейд» за січень 2015 року, ТОВ «Селект Груп» за вересень-жовтень 2015 року, ТОВ «Аратанія» за грудень 2015 року» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених в письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Офісом великих платників податків ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Єврокар Сервіс» з питань правильності обчислення та своєчасності сплати до державного бюджету податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «А.П.К. Трейд» за січень 2015 року, ТОВ «Селект Груп» за вересень-жовтень 2015 року, ТОВ «Аратанія» за грудень 2015 року, за результатом якої складено акт від 11.04.2016 №427/28-10-42-30/20058711 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення:

- п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 136.1 ст. 136, п. 137.1 ст.137 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток підприємства за 2015 рік на суму 489 102 грн.

- п 198.1, п 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 991 668 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення рішення від 27.04.2016

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 239 585 грн. (за основним платежем 991 668, за штрафним (фінансовими) санкціями 247 917 грн.

- №000704203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 611 377,5 грн. (за основним платежем 489 102 грн., 122 275,5 грн.).

За результатом адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме: згідно інформаційних баз ТОВ «Селект Груп» має стан «внесено запис про відсутність за місцем знаходження», свідоцтво платника ПДВ анульовано 25.12.2015, штатна чисельність працюючих 6 осіб; податковим органом встановлено відсутність господарських операцій ТОВ «Селект Груп» з контрагентами - покупцями ТОВ «Рентал Груп», ТОВ «Єврокар Сервіс», ДП «Автотрейдінг Харків», ТОВ «Вог Рітейл», ТОВ «Альфаексім».

Листом Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 визначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом".

Отже висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу змісту договірних відносин, які існували між ТОВ «Селект Груп» з контрагентами - покупцями ТОВ «Рентал Груп», ТОВ «Єврокар Сервіс», ДП «Автотрейдінг Харків», ТОВ «Вог Рітейл», ТОВ «Альфаексім» не вказують на безтоварність операцій позивача з вказаним контрагентом та порушення саме позивачем податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено поняття витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім зміни капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності та інших витрат.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, обов'язковою умовою для врахування витрат для визначення об'єкта оподаткування є наявність первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків цих витрат.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Згідно з п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу наведених норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Селект Плюс» укладено наступні договори:

договір поставки від 23.09.2015 №3-23/09-2015, на підтвердження реальності виконання якого позивачем надано суду копії: специфікації, видаткової накладної, акту приймання-передавання товару, копії яких долучено до матеріалів справи,

договір поставки від 20.10.2015 №5-20/10-2015, на підтвердження реальності виконання якого позивачем надано суду копії: специфікації, видаткової накладної, акту приймання-передавання товару; накладної на повернення та акту приймання-передачі товару, копії яких долучено до матеріалів справи.

Крім того, судом встановлено, що між позивачем (поклажодавець) та ТОВ «Нові енергозберігаючі технології» (зберігач) укладено договір зберігання №30/09/15-1 від 30.09.2015, відповідно до умов якого поклажодавець зобов'язаний передати олію соняшникову нерафіновану згідно ДСТУ 4492:2005, що вже знаходиться на території комплексу та належить на праві приватної власності ТОВ «Нест», а зберігач зобов'язаний прийняти на зберігання на умовах визначених договором, в ході виконання якого сторонами складено акти здачі-прийняття робіт, копії яких долучено до матеріалів справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «А.П.К. Трейд» укладено договори комісії від 31.07.2015 №АРК-ECS-310715, від 20.10.2015№ АРК-ECS-201015, відповідно до умов яких комітент зобов'язується за дорученням комітента за винагороду вчинити для комітента від свого імені і за рахунок комітента одну або декілька угод з продажу товару за межі митної території України, в рамках виконання якого сторонами складено додатки-специфікації, додаткові угоди до договору комісії про розмір винагороди комісіонера, акти приймання-передачі товару на комісію, вантажно-митні декларації контракти, копії яких долучено до матеріалів справи.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем укладено наступні договори надання послуг з перевезення вантажу: з ФОП ОСОБА_2 від 30.09.2015 №30092015, з ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Донхімтранс» від 01.10.2015 №01102015 в рамках виконання яких сторонами складено заявки на надання автотранспорту для перевезення, товарно-транспорті накладні, акти прийому передачі послуг, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до товарно-транспортних накладних автомобільні перевізники на замовлення та за дорученням позивача з території комплексу та належить на праві приватної власності ТОВ «Нест» перевезено товар на пункт навантаження для подальшого перевезення відповідно до контрактів укладених ТОВ «А.П.К. Трейд» за договором комісії.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії договорів поставки насіння соняшникового укладених ТОВ «Селект Груп» з контрагентами постачальниками, накладних, товарно-транспортних накладних транспортування ТОВ «Селект Груп» насіння соняшникового ТОВ «Нові енергозберігаючі технології» для ТОВ «Селект Груп».

В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_4, який зазначив, що він працював директором ТОВ «Єврокар Сервіс», між ТОВ «Єврокар Сервіс» та ТОВ «Селект Груп» було укладено договори поставки, оплата проводилась у два етами: передоплата та розрахунок після реалізації товару. Свідок зазначив, що він виїздив два рази за місцем переробки та зберігання товару та бачив, як відбувалась поставка насіння та його переробка в олію. В кого саме ТОВ «Селект Груп» купує насіння, він, свідок не знає. Свідок також пояснив, що для здійснення господарської діяльності щодо купівлі-переробки-реалізації насіння та олії велика кількість персоналу не потрібно, оскільки комісіонер ТОВ «А.П.К. Трейд» (комісіонер) організовував та контролював оборот та реалізацію товару. Перевезення товару здійснювалось автоперевізниками. Свідок зазначив, що товар (насіння, олія) мають сертифікати якості, цього достатньо для здійснення господарської діяльності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є директором ТОВ «Селект Груп», який купує насіння соняшникове, яке в подальшому поставляється ТОВ «Нест» на підставі договору переробки давальницької сировини. Свідок зазначив, що насіння ТОВ «Селект Груп» купує у фермерів для переробки, порядок перевезення визначається у кожному договорі. Авто для перевозки ТОВ «Селект Груп» не має перевезення відбувається автоперевізниками, олія зберігається на заводі, який здійснює переробку, до моменту її поставки. Чому договір давальницької сировини від імені ТОВ «Селект Груп» підписано особою, яка не мала повноважень на підписання договорів, свідок пояснити не зміг, оскільки не працював на той час директором ТОВ «Селект Груп», проте припустив наявність описки. ТОВ «Селект Груп» не має великої кількості працюючих, оскільки для здійснення робіт щодо перевезення відвантаження та переробки укладають договори з відповідними товариствами.

З системного аналізу викладеного вбачається, що ТОВ «Селект Груп» придбано соняшник, який передано на зберігання ТОВ «Нові енергозберігаючі технології», яким на підставі договору давальницької переробки перероблено насіння на олію соняшникову та жмих та там же реалізовано позивачу, яким в свою чергу відповідно до договору комісії з ТОВ «А.П.К. Трейд» реалізовано за зовнішньоекономічними контрактами, що підтверджується вантажно-митними деклараціями.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договорами укладеними позивачем з ТОВ «Селект Груп» виконано в повному обсязі.

На думку суду відповідачем на надано доказів порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість та від'ємного значення з податку на прибуток, які б позбавляли позивача права на податковий кредит та формування валових витрат за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеним контрагентом.

Отже, висновок податкового органу про порушення позивачем п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 136.1 ст. 136, п. 137.1 ст.137, п 198.1, п 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованим, що вказує на безпідставність та протиправність прийнятих на підставі таких висновків оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Контролюючим органом не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Сервіс" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 27.04.2016 року №, №.

3. Судові витрати в сумі 27 764 (двадцять сім тисяч сімсот шістсот шістдесят чотири) грн. 44 коп. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Сервіс" за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда