Справа № 744/861/16-а
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 744/861/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Смага С.В.
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА
Іменем України

09 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.
судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.
за участі :
секретар с/з Кузик М.А.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправним протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 в частині відмови у призначенні та нарахуванні одноразової грошової допомоги, як особі звільненої з військової служби, інвалідність якої настала 01.08.1986 після звільнення з військової служби, але внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та нарахувати грошову допомогу у зв`язку з настанням 01.08.1986 інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та надіслати вказане рішення до Чернігівського обласного військового комісаріату для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги.
Постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Сторони, що були належним чином повідомлені, в судове засідання на апеляційний розгляд не з`явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 03.11.1980 по 19.08.1982 проходив строкову військову службу, в тому числі приймав участь в бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан.
07.06.1982 отримав осколочне проникаюче поранення.
09.11.1982 висновком лікарсько-трудової експертної комісії позивачу встановлена третя група інвалідності внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою серії Д-71 № 281484 від 09.11.1982 року.
21 грудня 1983 року висновком лікарсько-трудової експертної комісії позивачу продовжена третя група інвалідності внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою серії ЧНВ-Р-82 № 026059 від 21.11.1983 року.
03 березня 1984 року висновком лікарсько-трудової експертної комісії позивачу встановлена друга група інвалідності з 26.11.1982 року внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою серії ЧНВ-Р-82 № 000156 від 03.03.1984 року.
11 квітня 1985 року висновком лікарсько-трудової експертної комісії позивачу знов встановлена третя група інвалідності внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою серії ЧНВ-Р-82 № 038692 від 11.04.1985 року.
16 липня 1985 року висновком лікарсько-трудової експертної комісії позивачу встановлена друга група інвалідності внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою серії ЧНВ-Р-82 № 031115 від 16.07.1985 року.
28 серпня 1986 року висновком лікарсько-трудової експертної комісії позивачу встановлена третя група інвалідності з 01.08.1986 року безстроково внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою серії КИО- Р-82 № 054409 від 28.08.1986 року.
06 квітня 1989 року висновком лікарсько-трудової експертної комісії позивачу встановлена друга група інвалідності з 01.08.1986 року внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою серії ВТЗ-22 № 060925 від 06.04 1989 року.
24 травня 1994 року висновком медико-соціальної експертної комісії позивачу продовжена друга група інвалідності внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою серії МСЕ № 044568 від 24.05.1994 року.
14 червня 1999 року висновком медико-соціальної експертної комісії позивачу продовжена друга група інвалідності безстроково, що пов`язана з виконанням інтернаціонального обов`язку в країнах, де ведуться бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії МСЕ-ЧНВ № 124862 від 14.06.1999 року.
Позивач в 2016 році звернувся до Семенівського районного військового комісаріату Чернігівської області щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності 2 групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.
В подальшому, Семенівський РВК надіслав документи позивача щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги до Чернігівського обласного військового комісаріату, який в свою чергу передав документи до Міністерства оборони України.
08 липня 2016 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби складено протокол № 54 (затверджений тимчасово виконуючим обов`язки Міністра оборони України Руснаком І. С. 11 липня 2016 року), яким позивачу ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що інвалідність йому встановлено до набуття чинності Закону України від 04 квітня 2006 року № 33597-ІУ «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, оскільки згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який, в свою чергу, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Зазначений закон набув чинності з 20.12.1991, тобто після отримання позивачем поранення та встановлення 2-ї групи інвалідності.
В силу приписів ст.4 цього Закон, його дія поширювалася на: військовослужбовців, які проходять службу на території України, і військовослужбовців - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України; членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти або стали інвалідами при проходженні військової служби; військовозобов`язаних, призваних на збори, та членів їх сімей.
Статтею 5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці - громадяни України, які проходять службу на території України, беруть участь у всеукраїнському і місцевих референдумах, обирають і можуть бути обраними до відповідних місцевих рад та інших виборних державних органів згідно з Конституцією України.
В свою чергу, статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції від 20.12.1991) визначалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлювалися Кабінетом Міністрів України.
Зазначена правова норма щодо державного обов`язкового особистого страхування була чинною до 01 січня 2007року.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328-V від 03 листопада 2006 року були внесені зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, стаття 16 була викладена у новій редакції. Замість державного обов`язкового особистого страхування законодавцем введено правову норму щодо одноразової грошової допомоги, яка виплачувалася, зокрема (ч.6 ст.16) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Таким чином, одноразова грошова допомога виплачується звільненим з військової служби (зборів) особам у зв`язку з інвалідністю, що сталася після 01 січня 2007 року.
На час звернення позивача із заявою (лютий 2016) про призначення одноразової грошової допомоги, як особі звільненої з військової служби, інвалідність якої настала 01.08.1986 після звільнення з військової служби, але внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, частина 2 статті 16 Закону визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;
4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
5) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
6) встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві;
7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Отже, нормативно-правові акти, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, прийняті після звільнення його з військової служби та встановлення групи інвалідності та поширюють свою дію на правовідносини, що виникли після 01 січня 2007 року.
В матеріалах справи відсутні докази, що на позивача розповсюджуються пільги, що встановлені положеннями Закону України Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За таких підстав, висновки суду першої інстанції щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог ст.. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не відповідають вимогам закону.
На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198; п.4 ч.1. ст.202 КАС України, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно п.3 ч.1ст.202 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо є невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому вбачаються підстави для скасування постанови.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року скасувати, та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено 13.02.2017.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.