Справа № 379/1201/16-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 379/1201/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Василенко О.М.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 08 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року, ОСОБА_2 звернулась до Таращанського районного суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області в якому просила визнати протиправною відмову відповідача № 5671/02-01 від 06.10.2016 року щодо перерахунку пенсії державного службовця з підвищеного заробітку та зобов'язати відповідача починаючи з 01.09.2016 року здійснити перерахунок та виплату їй пенсії державного службовця, в розмірі 83 % заробітної плати, відповідно до підвищення з 01.12.2015 року відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та довідки Управління державної казначейської служби України у Таращанському районі Київської області від 28.09.2016 року № 01-05/785. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, допустити постанову до негайного виконання.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 08 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області № 5671/02-01 від 06.10.2016 року ОСОБА_2 у перерахунку пенсії державного службовця з підвищеного заробітку.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області провести ОСОБА_2 з 01 жовтня 2016 року перерахунок та виплату пенсії державного службовця у розмірі 83 % від розміру місячної заробітної плати з врахуванням підвищення з 01 грудня 2015 року заробітних плат державним службовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», виходячи із заробітної плати, зазначеної в довідці Управління державної казначейської служби України у Таращанському районі Київської області від 28.09.2016 року № 01-05/785.

В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що позивач працювала на посаді головного казначея Управління державної казначейської служби України у Таращанському районі Київської області, є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку в УПФУ в управлінні Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області і отримує пенсію державного службовця в розмірі 83 % від заробітної плати.

30.09.2016 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області з заявою про проведення її перерахунку призначеної раніше пенсії, в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» і надала довідку Управління державної казначейської служби України у Таращанському районі Київської області від 28.09.2016 року № 01-05/785 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.

Відповідно до зазначеної довідки посада головного казначея у штатному розписі управління державної казначейської служби України у Таращанському районі Київської області відсутня і прирівняна до посади головного спеціаліста Управління державної казначейської служби України у Таращанському районі Київської області і станом на 01.06.2016 року заробітна плата становить 4 077,50 грн.

В свою чергу, відповідач 06.10.2016 року відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії державного службовця, посилаючись на те, що відповідно до п. 5 Розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, з 01.06.2015 року скасовано норми статей 37 та 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції від 16.12.1993 року зі змінами та доповненнями щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються та перераховуються відповідно до даного закону, у зв'язку з чим з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених ст. 37 Закону України «Про державну службу» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються і підстав для проведення перерахунку пенсії відповідно до норм Закону України «Про державну службу» в редакції від 16.12.1993 року не має.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів звертає увагу на наступне.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до «Положення про Пенсійний фонд України», яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280 і здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною до 01 січня 2015 року передбачалось, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Тобто, до 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульовано зазначеними вище нормами Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі Закон), яким передбачено певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців.

У зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ втратили чинність, у тому числі втратили чинність норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, яка набрала чинність з 01.05.2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.05.2016 року Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII по-іншому врегульовано правовідносини, пов'язані з пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

На підставі вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи приписи ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітнох плати працюючих державних службовців.

Аналогічної правової позиції викладено у постановах ВАСУ від 18.12.2015 р. по справі № К/800/37525/15, від 28.01.2016 Р. по справі № К/800/51159/15, від 22.08.2016 р. по справі № 636/1877/16-а, справа № 640/10320/16-а від 30.08.2016 р., справа № 642/4285/16-а від 13.09.2016р., справа 646/6836/16-а від 05.09.2016 р..

Окрім вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що порядок та умови визначення розміру заробітної плати для перерахунку пенсій державним службовцям визначались постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (далі по тексту Постанова № 865).

Згідно п. 4 Постанови № 865 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України заробітна плата для перерахунку пенсії визначалась виходячи з заробітної плати працюючих державних службовців за тими ж посадами.

Відповідно до п. 5 Постанови № 865 перерахунок пенсій провадився з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи.

Проте, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», до Постанови № 865 внесено зміни, а саме виключено пункт 4, та пункт 5, та викладено в новій редакції.

У зв'язку з внесеними змінами, на час звернення позивача до управління із заявою про перерахунок пенсії від 30.09.2016 року, Постанова № 865 не містила положень про порядок перерахунку пенсії державного службовця.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством, чинним станом на час призначення пенсії позивачу, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавсто, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції не досліджено зазначене вище питання, а також не взято до уваги, що з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII ( надалі - Закон № 76), згідно з пунктом 2 частини 11 якого текст статті 37-1 Закону України «Про державну службу» (надалі - Закон № 3723) викладений у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

У Прикінцевих положеннях Закону № 76 зобов'язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити, зокрема, прийняття нормативно - правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

Таким чином з 01.01.2015 року законодавець не пов'язує виникнення права на перерахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону № 3723, зі зростанням заробітної плати працюючих державних службовців.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 45 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пексійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених ч. 1 ст. 35, ч. 2 ст. 38, ч. 3 ст. 42 і ч. 5 ст. 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином, питання перерахунку пенсії управління зобов'язане вирішувати на підставі правових норм, що діють на чає звернення пенсіонера.

Посилання позивача на принцип дії норм права у часі є безпідставними, оскільки такий принцип застосовується до правовідносин, що виникли до набрання чинності конкретною нормою права. Зокрема, де вищезазначених змін у законодавстві виникло право позивача на пенсію, яке є незмінним.

Разом з тим, право на перерахунок пенсії у позивача могло виникнути лише після звернення з відповідною заявою до пенсійного органу, а таке звернення відбулось після зміни Постанови № 865, що призвело до певних правових наслідків.

Після виключення норм про перерахунок пенсії з тексту Постанови № 865, право на перерахунок раніше призначених пенсій припинилось.

Всупереч ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» Кабінетом Міністрів України не визначено порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям.

Таким чином, правові підстави, для вчинення дій з перерахунку такої пенсії відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п.2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ). У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 ( v002p710-99 ) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України ( 254к/96-ВР ), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України ( 384/2011 ) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на те, що Закон №76-VIII (яким скасовано саме право на перерахунок пенсій) є чинним і підлягає до виконання, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним такий не визнавався, беручи до уваги позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року та рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, позиції Європейського суду з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 р., посилання позивача на звуження його прав та соціальних гарантій з посиланням на положення ст. 22 Конституції України, є помилковим.

Таким чином, у спірних правовідносинах пенсійний орган здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України, так як у останнього відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням того, що Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» скасовано норми, відповідно до ячких позивач просить здійснити перерахунок.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові від 12 липня 2016 року у справі № 21-1726а16 висловив правову позицію, відповідно до якої відсутність постанови Кабінету Міністрів України яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії) не є підставою для застосування вже недіючих норм Законі України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії).

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент звернення позивача до Управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області у вересні 2016 року та у жовтні 2016 року до суду з адміністративним позовом вже діяли норми Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року (закон набрав чинності з 01.05.2016 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ і Постанови № 865, та приймає до уваги доводи апелянта щодо зміни законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Таращанського районного суду Київської області від 08 листопада 2016 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області - задоволити.

Постанову Таращанського районного суду Київської області від 08 листопада 2016 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 09 лютого 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.