Справа № 802/126/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 лютого 2017 р. Справа № 802/126/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Крисько І.В.

позивача: ОСОБА_2

представників сторін:

відповідача 1: Павлова В.Г.

відповідача 2: Тушевської Н.С.

третьої особи: Островерха Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Вінницької міської виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: повернення надмірно утриманих податків

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) до Вінницької міської виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про повернення надмірно утриманих податків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до Вінницької міської виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності. Так, в резолютивній частині постанови зазначено виплатити на користь ОСОБА_2 нараховану допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 7389 грн. 00 коп. Листом Вінницька міська виконавча дирекція Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 19 серпня 2016 року повідомила, що кошти були перераховані платіжним дорученням № 5993 від 16 серпня 2016 року після утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору згідно чинного законодавства. 05 серпня 2016 року позивач звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області щодо надання податкової консультації щодо утримання податків із соціальної допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності та їх розмірів. Листом Головне управління ДФС у Вінницькій області повідомило, що суми лікарняних, нарахованих і виплачених у 2016 році за місяці 2014 року, включаються при перерахунку до загального оподатковуваного доходу відповідних податкових періодів (місяців) 2014 року та оподатковуються за ставками, які діяли до 01 січня 2015 року, тобто 15 відсотків (17 відсотків), щодо військового збору ГУ ДФС у Вінницькій області зазначило, що оскільки Закон набрав чинності з 03 серпня 2014 року, і податковий агент зобов'язаний при нарахуванні доходів, визначених у п.п.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX перехідних положень Податкового кодексу України, утримати військовий збір нараховані до 03 серпня 2014 року доходи, але виплачені після 03 серпня 2014 року не підлягають оподаткуванню збором.

03 лютого 2017 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява про зміну (уточнення) позовних вимог.

У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги та просив адміністративний позов задовольнити.

З урахування статей 49, 51 та 137 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято змінені позовні вимоги.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували та просили врахувати подані письмові заперечення.

Представник третьої особи у судовому засідання також заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до Вінницької міської виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Так, в резолютивній частині постанови зазначено виплатити на користь ОСОБА_2 нараховану допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 7389 грн. 00 коп.

05 серпня 2016 року позивач звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області щодо надання податкової консультації щодо утримання податків із соціальної допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності та їх розмірів.

Листом Вінницька міська виконавча дирекція Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 19 серпня 2016 року повідомила, що кошти були перераховані платіжним дорученням № 5993 від 16 серпня 2016 року після утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору згідно чинного законодавства, а саме перераховано кошти в сумі 5948 грн. 14 коп. та утримано податку з доходів фізичних осіб в сумі 1330 грн. 02 коп. (18%) та військового збору у сумі 110 грн. 84 коп. (2%).

Листом Головне управління ДФС у Вінницькій області повідомило, що суми лікарняних, нарахованих і виплачених у 2016 році за місяці 2014 року, включаються при перерахунку до загального оподатковуваного доходу відповідних податкових періодів (місяців) 2014 року та оподатковуються за ставками, які діяли до 01 січня 2015 року, тобто 15 відсотків (17 відсотків), щодо військового збору ГУ ДФС у Вінницькій області зазначило, що оскільки Закон набрав чинності з 03 серпня 2014 року, і податковий агент зобов'язаний при нарахуванні доходів, визначених у п.п.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX перехідних положень Податкового кодексу України, утримати військовий збір нараховані до 03 серпня 2014 року доходи, але виплачені після 03 серпня 2014 року не підлягають оподаткуванню збором.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України від 20 квітня 2014 року № 1706 "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон №1706) особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, тобто внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, зокрема допомоги по тимчасовій непрацездатності, безпосередньо в робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Особливості реалізації прав деяких громадян на загальнообов'язкове державне соціальне страхування передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531 "Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відповідно до якої особи, котрі перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення АТО, мають право на надання матеріального забезпечення (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення застрахованої особи) та соціальних послуг відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон №1105) і Закону України від 18 січня 2001 року № 2240 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (далі - Закон №2240) робочими органами виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі - фонди) за фактичним місцем проживання (перебування).

Аналогічні норми щодо права внутрішньо переміщених осіб на отримання безпосередньо в робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем їх проживання, перебування матеріального забезпечення, страхових виплат і соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, було внесено Законом України від 28 грудня 2014 № 77 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" (далі - Закон №77).

Так, на виконання вимог Постанови № 531 правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності затвердило постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26 грудня 2014 року № 37 Порядок надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності особами, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, затверджений (далі - Порядок №37).

Матеріальне забезпечення згідно з Порядком № 37 надається застрахованим внутрішньо переміщеним особам, які не реалізували свого права на отримання матеріального забезпечення відповідно до Закону № 2240 та не можуть реалізувати своє право на отримання матеріального забезпечення відповідно до Закону № 1105 у зв'язку з переміщенням з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО.

Для отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності застраховані особи звертаються особисто або через законного представника до районної, міжрайонної, міської виконавчої дирекції відділення Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) із заявою.

Пунктом 16 Порядку № 37 встановлено, що на підставі наданих застрахованою особою (або одержувачем допомоги) документів робочі органи Фонду не пізніше десяти днів з дня їх отримання призначають матеріальне забезпечення та виплачують його не пізніше десяти робочих днів з дня призначення такого матеріального забезпечення.

Кошти матеріального забезпечення перераховуються на поточний рахунок застрахованої особи (або одержувача допомоги), відкритий в установі банку (п. 14 Порядку № 37).

Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом його походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Слід зазначити, що згідно з пп. 165.1.1 п. 165.1 ст. 165 ПКУ винятки, передбачені цим підпунктом щодо неоподаткування страхових виплат, які платники отримують з фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, не поширюються, зокрема, на виплати, пов'язані з тимчасовою втратою працездатності, тому такі виплати включаються до складу загального місячного оподатковуваного доходу платника податку.

Згідно з пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПКУ податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ доходи у формі заробітної плати, у тому числі допомога по тимчасовій непрацездатності, з урахуванням норм пп. 1.3 цього пункту підлягають оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%.

Підпунктом 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ встановлено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 цього Кодексу, тобто податковий агент повинен сплатити (перерахувати) військовий збір до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу.

Податковий агент є відповідальним за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету.

Таким чином, робочий орган Фонду, який виплачує матеріальне забезпечення на користь платників податку - внутрішньо переміщених осіб (допомога по тимчасовій непрацездатності), повинен виконати функції податкового агента в частині нарахування, утримання та сплати (перерахування) до бюджету за рахунок таких осіб податку на доходи фізичних осіб та військового збору з таких доходів.

Як випливає із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні відповідачем перераховано кошти в сумі 5948 грн. 14 коп. та утримано податку з доходів фізичних осіб в сумі 1330 грн. 02 коп. (18%) та військового збору у сумі 110 грн. 84 коп. (2%).

Разом з тим, суми лікарняних, нарахованих і виплачених у 2016 році за місяці 2014 року, включаються при перерахунку до загального оподатковуваного доходу відповідних податкових періодів (місяців) 2014 року та оподатковуються за ставками, які діяли до 01 січня 2015 року, тобто 15 %.

Таким чином, Вінницька міська виконавча дирекція Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності повинна була утримати з виплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності 15 % податку з доходів фізичних осіб, що складає 7389,00х15%= 1108,35 грн. замість утриманого податку у розмірі 1330,02 грн. - різниця 221,67 грн.

Щодо утриманого військового збору, суд зазначає наступне.

Загальна сума лікарняних, нарахованих за період з 03 серпня 2014 року по 12 вересня 2014 року складає 2380,90 грн. х 1,5 %, та отримуємо 35,71 грн. військового здору, який Фонд повинен був утримати з допомоги по тимчасовій непрацездатності, нарахованій після 03 серпня 2014 року, а не 110,84 грн. - різниця 75,13 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов в частині позовних вимог визнати протиправними дії Вінницької міської виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо надмірного утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору та зобов'язати Вінницьку міську виконавчу дирекцію Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності повернути ОСОБА_2 надмірно утриманий податок з доходів фізичних осіб в сумі 221 (двісті двадцять одна) гривня 67 копійок та військовий збір в сумі 75 (сімдесят п'ять) гривень 13 копійок підлягає задоволенню.

Окрім того, також підлягає задоволенню вимога щодо зобов'язання Вінницької міської виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності подати до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області уточнюючий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ).

Щодо позовної вимоги стягнути з Вінницької міської виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_2 5000,00 грн. моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У судовому засіданні позивач не вказав, якими саме діями відповідача, крім порушених Фондом вимог Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" спричинена моральна шкода; на підставі чого позивач заявив про стягнення суму у розмірі 5000,00 грн.; не вказавши, чим підтверджений факт спричинення моральної шкоди йому Вінницькою міською виконавчою дирекцією Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, суд у відповідності до статті 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Вінницької міської виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо надмірного утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Зобов'язати Вінницьку міську виконавчу дирекцію Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності подати до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області уточнюючий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ).

Зобов'язати Вінницьку міську виконавчу дирекцію Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності повернути ОСОБА_2 надмірно утриманий податок з доходів фізичних осіб в сумі 221 (двісті двадцять одна) гривня 67 копійок та військовий збір в сумі 75 (сімдесят п'ять) гривень 13 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна