Справа № 618/620/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2017 р.Справа № 618/620/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Перцової Т.С.
Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.
за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,
представників сторін : позивача - Уманця А.І., відповідача - Пономаренка В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Дворічанського районного суду Харківської області від 21.11.2016р. по справі № 618/620/16-а
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги,
ВСТАНОВИЛА
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту Міноборони, відповідач), за участю третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати п. 13 протоколу № 65 від 12.08.2016 р. комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України;
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення Міністерством оборони України у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги», затвердженого постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року;
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні його документів на доопрацювання;
- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року, та наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 р.;
- зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 30-денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення.
Постановою Дворічанського районного суду Харківської області від 21.11.2016 року по справі № 618/620/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, викладене в п. 13 протоколу № 65 від 12.08.2016 р., про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 .
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні документів ОСОБА_1 на доопрацювання.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті Міністерством оборони України у місячний термін після надходження документів ОСОБА_1 рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 р.
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву позивача та висновки ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 р., та наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 р.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Дворічанського районного суду Харківської області від 21.11.2016 року по справі № 618/620/16-а скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 року № 5040-VІ, який набрав чинності з 01.01.2014 року, статтю 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, відповідно до пп.4 п.2 якої встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується в разі встановлення військовослужбовцеві інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. На виконання зазначеної редакції ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі по тексту Порядок № 975). Абзацем 3 п.2 цієї постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком № 975, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Відповідно до абз.3 п.3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Таким чином, законодавець чітко визначає подію, з настанням якої у особи виникає право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме день встановлення особі інвалідності, та саме цей день визначає законодавство, яким необхідно керуватися при виплаті одноразової грошової допомоги. Повторний огляд особи для підтвердження групи інвалідності, підвищення групи інвалідності не є моментом виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги. Позивачу було встановлено третю групу інвалідності у 2010 році, а тому при вирішенні питання про виплату позивачу грошової допомоги необхідно керуватися Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на 01.01.2010 року, та постановою Кабміну від 28.05.2009 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (перевірочні) збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі по тексту Порядок № 499). Вказав, що нормативно-правовими актами чітко визначений момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, а не про підтвердження групи інвалідності. Однак, вищезазначене не було враховано судом першої інстанції.
Крім того, оскільки після звільнення позивача зі служби у 1986 році до встановлення інвалідності у 2010 році пройшло більше 3-х місяців, у відповідності до п.16 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на день встановлення позивачу інвалідності) та пп.4 п.2 Порядку № 499 ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності.
Також вказує, що позивач проходив строкову військову службу у Республіці Афганістан у складі військової частини, яка відносилась до складу Прикордонних військ. У свою чергу, правонаступником останніх є Державна прикордонна служба України, а не Міноборони, а тому в силу ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у Міноборони відсутні правові підстави для виплати позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому 2 групи інвалідності.
Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції постанову Дворічанського районного суду Харківської області від 21.11.2016 року по справі № 618/620/16-а скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Позивач в надісланих до суду письмових запереченнях та його представник у судовому засіданні просили суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін. З посиланням на п.3 Порядку № 975 стверджують, що законодавцем право на отримання одноразової грошової допомоги пов`язано не з первинним встановленням інвалідності, а з датою, зазначеною у довідці МСЕК. Отже, норми ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній до 01.01.2014 року, пп.4 п.2 Порядку № 499, на які посилається відповідач по справі, не розповсюджуються на спірні відносини. Вказані норми діють лише відносно осіб, які отримали інвалідність внаслідок нещасного випадку або захворювання, що мали місце в період проходження служби і не поширюються на осіб, які отримали інвалідність внаслідок поранення та контузії, що пов`язані з виконанням військового обов`язку в країнах, де велись бойові дії.
Представник третьої особи в судове засідання не прибув, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
З огляду на наведену норму, враховуючи, що третя особа по справі належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представника третьої особи.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 14.04.1984 р. по 10.08.1986 р. (в в/ч НОМЕР_1 ) у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан.
23.11.2015 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням (травмою), контузією, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країни, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 23.11.2015 р. серії 12 ААА № 106459 (а .с. 8).
Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1091 від 24.12.2009 р., - поранення, ЗЧМТ, контузія молодшого сержанта у відставці ОСОБА_1 та їх наслідки пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а. с. 18).
15.03.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з отриманням травми під час виконання обов`язків військової служби.
За результатами розгляду вказаної заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 листом № 641/ВСЗ від 04.04.2016 р. відмовив позивачу в оформленні документів щодо призначення йому виплати одноразової грошової допомоги.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до Харківського окружного адміністративного суду.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 р. по справі № 820/2224/16, яка набрала законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , що полягає в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 р. «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2016 року про виплату одноразової грошової допомоги (а.с.9-14).
Після прийняття Харквським окружним адміністративним судом вказаної постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 були направлені відповідні документи на адресу Міністерства оборони України.
Листом від 22.09.2016 р. за № 2169-ВСЗ ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача, що на засіданні Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, стосовно призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», комісія прийняла рішення, викладене в п. 13 протоколу № 65 від 12.08.2016р., про необхідність повернення документів позивача на доопрацювання з посиланням на те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України, а також на те, що заявником не подано документ про встановлення йому інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби протягом трьох місяців з часу звільнення зі служби, а також документ, що свідчить про обставини поранення (а.с.15).
Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування п. 13 протоколу № 65 від 12.08.2016 р. комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, визнання протиправною бездіяльності Міноборони щодо неприйняття рішення у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975, визнання протиправними дії Міноборони щодо надіслання документів позивача на доопрацювання, зобов`язання відповідача розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку № 975 та наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 р.
Задовольняючи вказані позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки відповідачем у встановлений законом строк не було прийнято належного рішення за результатами розгляду документів позивача про призначення одноразової допомоги по інвалідності.
Відмовляючи у задоволенні вимог про зобов`язання Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 30-денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для подання такого звіту,оскільки судом під час розгляду справи не встановлено обставин, що в майбутньому будуть слугувати підставою для невиконання відповідачем рішення, прийнятого за результатами розгляду даного спору.
Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства (ч.3 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (ч.6 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Відповідно до ст. 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) врегульовано відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі по тексту Порядок № 975).
Згідно з п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавцем встановлено два альтернативні варіанти рішень, які можуть прийматися розпорядником бюджетних коштів за результатами розгляду документів особи, яка претендує на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності призначення допомоги або відмова у її призначенні. Цією нормою не надано Міноборони як розпоряднику бюджетних коштів приймати рішення про направлення документів на доопрацювання.
Рішення про призначення або про відмову в призначенні допомоги, як це передбачено Порядком № 975, відповідачем не приймалось.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним рішення Комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 12.08.2016 року, оформленим пунктом 13 протоколу № 65, яким повернуто документи ОСОБА_1 на доопрацювання, дій відповідача щодо направлення документів на доопрацювання, а також бездіяльності Міноборони щодо неприйняття у місячний термін після надходження документів рішення про призначення допомоги або про відмову у її призначенні.
З приводу доводів відповідача про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги з огляду на ненадання документів про встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби протягом трьох місяців з часу звільнення зі служби, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА від 106459 від 23.11.2015 р., друга група інвалідності позивачеві встановлена з 18.11.2015 року, і саме ця дата є датою виникнення у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги згідно з Порядком № 975.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Крім того, таке право виникає і в тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня звільнення особи зі служби, але внаслідок захворювання або одержання каліцтва ячи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року № 21-446а14 та від 21.04.2015 року № 21-135а15, врахування якої згідно ст. 244-2 КАС України є обов`язковим.
Щодо посилання відповідача на те, що дія ст. 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975 поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали вперше інвалідність після 01.01.2014 р. (після дати набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону № 2011-ХІІ), колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 8 Положення про порядок, умови і критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 р. датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у п. 3 цього Положення. Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюється до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд.
Наведене свідчить про те, що первинна довідка МСЕК при повторному огляді комісії та встановленні тієї ж групи інвалідності втрачає свою чинність з дати, до якої встановлена група інвалідності.
Як зазначалось вище, у відповідності до пп.2 п.3 Порядку № 975 у разі встановлення інвалідності або втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці МСЕК, тобто, в даному випадку, 18.11.2015 року.
Та обставина, що вперше позивачеві було встановлено ІІІ групу інвалідності 01.02.2010 року, не впливає на право позивача на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи згідно з Порядком № 975, оскільки такого права позивач набув з дати, вказаної у довідці МСЕК 18.11.2015 року, до цього одноразова грошова допомога по інвалідності йому не призначалась і не виплачувалась.
Пунктом 2 Постанови Кабміну від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. N 284 і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. N 1331;
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до позиції Конституційного Суду України, наведеній у пункті 2 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99, викладеної стосовно дії загально - правового принципу норми права у часі, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Слід відмітити, що станом на час набуття позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності 18.11.2015 року діяв саме Порядок № 975, а не Порядок № 499, а тому питання про призначення і виплату позивачеві одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності повинно вирішуватися саме за Порядком № 975.
Щодо доводів відповідача, викладених у протоколі № 65 від 12.08.2016 р., на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, про те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах, мають здійснюватися не ним, а Державною прикордонною службою України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Зі змісту листа Харківського обласного військового комісаріату від 22.09.2016 року № 2169ВСЗ вбачається, що позивачеві фактично відмовлено у призначенні допомоги по інвалідності з посиланням на те, що на день звільнення з військової служби ОСОБА_1 проходив службу у Прикордонних військах КДБ СРСР. З вказівкою на п.17 Порядку № 975 та ч.6 ст.16-3, ст.23 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною Прикордонною службою України (а.с.15).
Відповідно до п. 17 Порядку № 975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_2 , позивач проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 14.04.1984 року по 10.08.1986 року, у т.ч. з серпня 1984 р. по серпень 1986 р. у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.6-7).
Колегія суддів вказує, що згідно з п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року № 10224-ХІ "Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ" прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.
Разом з тим, станом на час проходження позивачем строкової військової служби та отримання поранення прикордонні війська входили до складу Збройних Сил СРСР.
У відповідності до п.1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року № 1431-ХІІ "Про військові формування на Україні", Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.
Згідно з ст. 4 Закону України "Про правонаступництво України", органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, то в силу ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Порядку № 975, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому IІI групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 року № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Таким чином, Державний комітет у справах охорони державного кордону України (нині Державна прикордонна служба України) у 1992 році став правонаступником лише тієї частини прикордонних військ КДБ СРСР, що базувалась на території України.
Між тим, позивач не проходив службу у Західному прикордонному окрузі КДБ СРСР.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо того, що Міністерство оборони України не є по даним правовідносинам правонаступником Прикордонних військ СРСР і не повинно нести витрати по виплаті одноразової грошової допомоги позивачеві, є необґрунтованими.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів відмічає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи Державної Прикордонної служби України.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати на таке.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.
Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.
Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
Законом України "Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 р.", від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.
Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Таким чином, наведеними вище міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, однак, зазначеними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.
В свою чергу, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у ст. 16 Закону № 2011-XII та в Порядку, визначеному постановою № 975.
Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону № 2011-XII та постановою № 975. Крім того, законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України та встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України приймати рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 01.12.2015 року справі № К/800/40725/15.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставною відмову відповідача у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності з посиланням на те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватись не Міністерством оборони України, а Державною Прикордонною службою України.
Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі про ненадання на розгляд комісії Міноборони документів, які б підтверджували обставини отримання позивачем травми (контузії), колегія суддів зазначає, що на засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв позивача, пов`язаних з виконуванням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися військові дії, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з протоколу №1091 від 24.12.2009 року, відповідно до якого поранення, ЗЧМТ, контузія ОСОБА_1 та їх наслідки, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 18).
Також, позивачем надавалась разом із заявою про призначення допомоги довідка МСЕК від 23.11.2015 року серії 12 ААА № 106459, відповідно до якої причиною встановленої позивачеві інвалідності є поранення, ЗЧМТ, контузія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с.8). Крім того, позивачем надавалась копія висновку експертизи від 14.12.2009 р., проведеної на підставі постанови військового комісара Куп`янсько-Шевченківсько-Дворічанського ОРВК, відповідно до якого поранення, описані у висновку, могли бути отримані в період бойових дій у Демократичній Республіці Афганістан у строк та за обставин, на які посилається ОСОБА_1 .
Факт проходження позивачем військової служби у Збройних Силах СРСР в період з 14.04.1984 року по 10.08.1986 року підтверджується наявною в матеріалах справи копією військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.6-7).
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено невідповідності поданих позивачем документів вимогам п.11 Порядку № 975.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних відносинах, повертаючи на доопрацювання документи ОСОБА_1 , водночас не прийнявши у встановлений Порядком № 975 місячний строк рішення, передбаченого п.13 Порядку № 975, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення та дій Міноборони про повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні.
Оскільки звернення позивача Міністерством оборони України не розглянуло по суті та відповідного рішення не прийняло, судом першої інстанції обґрунтовано зобов`язано Міноборони повторно розглянути подані позивачем документи та висновки ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку № 975 та наказу Міноборони № 530 від 14.08.2014 року.
Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Дворічанського районного суду Харківської області від 21.11.2016р. по справі № 618/620/16-а в частині задоволення позову залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 14.02.2017 р.