Справа № 219/11404/16-а
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2017 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Шевченко Л.В.
при секретарі судового засідання Брагіній М.В.
за участю позивача ОСОБА_1, представника ОСОБА_2
представника відповідача УПСЗН Бахмутської міської ради Донецької області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області про визнання дій щодо припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди
24.11.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в жовтні 2016 року їй з невідомих причин було припинено виплату пенсії та адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі. 12.10.2016 року Вона звернулася до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про розяснення правових підстав припинення виплат. У відповіді від 21.10.2016 року останній повідомив її, що рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 8 від 05.09.2016 року факт місця проживання підтверджено, але у звязку з інформаційним обміном в вересні 2016 року з органами соціального захисту виплата пенсії з жовтня 2016 року припинена, оскільки по пенсійній справі автоматично прописалась 93 особи (переселенці не зареєстровані). З жовтня 2016 року їй припинено і виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в т.ч. на оплату житлово-комунальних послуг. Просить визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради щодо подачі інформації Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України, а також зупинення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі неправомірними; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради відновити виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття проживання, у т.ч. на оплату житлово-комунальних послуг з часу її припинення, а саме з 01.10.2016 року; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради подати інформацію про фактичне проживання внутрішньо переміщеної особи до Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради виплатити компенсацію внутрішньо переміщеній особі за час затримки виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття проживання, у т.ч. на оплату житлово- комунальних послуг, а також пенсії з інвалідності з 01.10.2016 року у розмірі 94 (девяносто чотири) грн. 92 (девяносто дві) коп.; зобовязати УПтСЗН Бахмутської міської ради відшкодувати їй моральну шкоду завдану його незаконними діями у розмірі 4000, 00 грн. Підставою для стягнення моральної шкоди позивач вказує те, що зупинення виплати усіх видів соціальної допомоги викликало ускладення з оплатою оренди житлового приміщення, а також відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг орендодавцю. Також зазначає, що така стресова ситуація та постійний нервовий стан викликали в неї почуття розпачу.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, вказавши при цьому, що на час розгляду справи інформацію про фактичне проживання її як внутрішньо переміщеної особи передано до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України і пенсію перераховано повністю, виплату щомісячної адресної допомоги їй як внутрішньо переміщеній особі на покриття проживання, у т.ч. на оплату житлово-комунальних послуг, відновлено та виплачено за жовтень, листопад та грудень 2016 року повністю.
Представник позивача ОСОБА_2 також підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, звернувши увагу на те, що та підстава, на яку посилається відповідач у рішенні про призупинення виплату адресної допомоги щодо проведення верифікації не є законом і не може змінювати (звужувати) встановлене право позивача на отримання як пенсії за віком, так і соціальних виплат.
Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечував на підставах, викладених у запереченнях. В судовому засіданні пояснив, що спір між сторонами відсутній, оскільки виплату адресної грошової допомоги відновлено, кошти перераховано на особистий рахунок позивача у відділені Ощадбанку за листопад-грудень 2016 року та січень 2017 року.
Суд, вислухавши доводи позивача, що викладені в позовній заяві, представника позивача, доводи представника відповідача, який заперечував щодо задоволення позову повністю, дослідивши надані суду докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з вимогами частини 2 статті 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.
Як вбачається з вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення.
Згідно з вимогами ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Розглядаючи справи щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 55 Конституції України передбачено що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Стаття 56 кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
ОСОБА_1 є пенсіонером 3 групи (загального захворювання) довічно, про що Пенсійним фондом України видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії ААІ
№ 423161 (арк.с.13), довідка до акту огляду МСЕК № 0596721 (арк.с.33).
Відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 № 509, довідка є документом, який видається внутрішньо переміщеній особі. Для отримання довідки повнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто або через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад.
Згідно довідки № НОМЕР_2 від 28.10.2014 року ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу за місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. с.18).
31.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Бахмутської міської ради з запитом на отримання публічної інформації з приводу рішення, на підставі якого їй припинено виплату пенсії та адресної допомоги як внутрішньо перемішеній особі в жовтні 2016 року (арк.с.19).
Згідно довідки від 14.11.2016 року № 4998 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Бахмутському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію у розмірі 1230 грн. з 01.05.2016 року довічно (арк.с.21).
З наданих до позову доказів, а саме листа Управління праці та соціального захисту населення від 20.10.2016 року № Б-192 та листа Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фнду України Донецької області від 21.10.2016 року № 9794/02 встановлено, що представниками УПСЗН 16.08.2016 року була відвідана адреса м. Бахмут, вул. Визволителів Донбасу, 21/20, яка вказана у заяві позивача як адреса фактичного місця проживання, на момент перевірки складено акт обстеження матеріально-побутових умов із підтвердженням місця проживання за вказаною адресою, питання призначення виплат розглянуто 25.08.2016 року на засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі та прийнято рішення про виплату соцільних виплат згідно зазначеного акта обстеження. Проте, у звязку з інформаційним обміном в вересні 2016 року з органами соціального захисту виплата пенсії з жовтня 2016 року припинена, оскільки по пенсійній справі автоматично прописалась 93 особи (переселенці не зареєстровані). Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року 11.10.2016 року був направлений список до органів соціального захисту для повторної перевірки фактичного місця проживання позивача (арк. с.14-17).
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України «ОСОБА_3 питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» Управлінням соціального захисту населення позивачу була призначена адресна допомога в розмірі 2214 грн. щомісячно в період з 28.04.2016 року по 30.04.2016 року, 2260 грн. щомісячно в період з 01.05.2016 року по 27.10.2016 року та виплата здійснена в період з 28.04.2016 року по 30.09.2016 року, про що зазначено в запереченнях на позов та не оспорювалося позивачем в судовому засіданні.
Посилання представника відповідача УПСЗН на вищевказаний лист як на підставу призупинення виплати пенсії позивачу, суд вважає неприйнятними з огляду на наступне.
Відповідно до абз. 1 п. 1 постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.
14.06.2016 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року «ОСОБА_3 питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Відповідно до цього Порядку призначення здійснюється за рішенням комісії після складання акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Рішенням виконкому міської ради від 24.06.2016 № 429 затверджений склад міської комісії. Комісія приймає для розгляду подання від структурних підрозділів, які здійснюють соціальні виплати, для подальшого розгляду та прийняття рішення.
За результатами проведення перевірки складається акт обстеження матеріально- побутових умов сім'ї, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами або їх законними представниками.
Під час обстеження внутрішньо переміщені особи інформуються про їх обов'язок у десятиденний строк письмово повідомляти про зміну фактичного місця проживання/перебування управління за новим фактичним місцем проживання/перебування, а також про наслідки невиконання такого обов'язку.
Контроль за проведенням соціальних виплат передбачає відвідування управлінням фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи не рідше ніж один раз на шість місяців, про що складається вищевказаний акт. Також провадяться додаткові перевірки управлінням та/або робочою групою, утвореною з представників територіальних підрозділів МВС, ДМС, СБУ, Національної поліції, Держфінінспекції, Держаудитслужби та Пенсійного фонду України.
Як вже було встановлено, питання призначення виплат було розглянуто 25.08.2016 року на засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі та прийнято рішення про виплату соцільних виплат згідно зазначеного акта обстеження.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 136 затверджено «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового соціального страхування». В цьому Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів від 18.02.2016 року № 136, зазначено, що порядок отримання, обробки та захисту інформації визначає Мінфін. Верифікація та моніторинг державних виплат здійснюються структурними підрозділами Мінфіну.
У пункті 9 цього Порядку зазначено, що у разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів.
Пунктом 12 Порядку верифікації та моніторингу державних виплат, передбачено, що розпорядник бюджетних коштів та/або інший орган, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, на підставі отриманої від Мінфіну рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат приймає рішення щодо зупинення або припинення, продовження виплат реципієнту, про що повідомляє Мінфін протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення.
Згідно п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 "ОСОБА_3 питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", соціальні виплати припиняються у разі:
1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;
2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;
3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;
4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;
5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.
Згідно ст.11 КАСУ суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Позовні вимоги позивача містять вимогу щодо визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради щодо подачі інформації Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України, а також зупинення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі неправомірними.
Втім, в судовому засіданні позивач пояснила, що просила визнати дїї відповідача неправомірними щодо подання інформації Бахмутському обєднаному управлінню Пенсійного фонду України у вересні 2016 року про припинення виплати пенсії з жовтня 2016 року та повідомила, що це питання вже врегульоване і пенсію їй виплачено.
За таких обставин, суд з урахуванням ст. 11 КАСУ вважав, що дії Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради щодо призупинення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 з 01.10.2016 року слід визнати неправомірними, а позовні вимоги в цій частиніпідлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради відновити виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття проживання, у т.ч. на оплату житлово-комунальних послуг з часу її припинення, а саме з 01.10.2016 року; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради подати інформацію про фактичне проживання внутрішньо переміщеної особи до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України, то в задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що щомісячну адресну допомогу ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі на покриття проживання, у т.ч. на оплату житлово-комунальних послуг, відновлено та виплачено з 01.10.2016 року, претензій до УПСЗН щодо суми виплат вона не має. Також повідомила суду, що інформацію про місце проживання для виплати пенсій також отримано управлінням Пенсійного фонду і заборгованості з пенсійних виплат вона також не має.
Щодо позовних вимог про зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради виплатити компенсацію внутрішньо переміщеній особі за час затримки виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття проживання, у т.ч. на оплату житлово- комунальних послуг, а також пенсії з інвалідності з 01.10.2016 року у розмірі 94,92 грн. суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині позовних вимог на підставі наступного.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-111 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлення строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст.2 Закону України «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадян втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.
Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» установлено, що фінансування витрат, повязаних з наданням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, здійснюється за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету та коштів, що надходять до державного бюджету як благодійна або міжнародна допомога.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 415 затверджено Порядок використання коштів резервного фонду бюджету, відповідно до п.2 якого резервний фонд бюджету формується для здійснення непередбачених видатків, що не мають постійного характеру і не могли бути передбачені під час складання проекту бюджету. Крім того, згідно ст. 24 Бюджетного Кодексу України рішення про виділення коштів з резервного фонду бюджету приймаються відповідно Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами місцевого самоврядування.
На підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради, від 01.11.2016 року № 18 винесеним на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї, що був складений соціальними інспекторами управління 28.10.2016 року, ОСОБА_1 відновлена виплата адресної допомоги з 01.10.2016 року. Виплата адресної допомоги за період з 01.10.2016 року по 27.10.2016 року в сумі 1968,39 грн. виплачено фактично 05.12.2016 року, що підтверджено позивачем в судовому засіданні та сума виплати не оспорювалася. Втім, позивачем не надано доказів невиплати їй пенсії за жовтень 2016 року і позовні вимоги не містять вимог щодо зобовязання здійснити їй таку виплату. Суду також не надано належних доказів вини саме Управління соціального захисту населення щодо несвоєчасної виплати з резервного фонду бюджету щомісячної адресної грошової допомоги в листопаді 2016 року та в подальшому, оскільки вищевказаним рішенням від 01.11.2016 року виплату відповідачем відновлено.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в сумі 4000 грн.
Відповідач вважав, що вимоги щодо стягнення моральної шкоди не повинні розглядатися судом, оскільки спори з приводу відшкодування моральної шкоди не мають публічно-правового характеру, навіть якщо стороною в ньому виступає субєкт владних повноважень, а тому в цій частині провадження підлягає закриттю.
Разом з тим, Артемівським міськрайонним судом Донецької області, як адміністративним судом, можуть розглядатися вимоги про відшкодування моральної шкоди лише за наявності таких умов: вимога має стосуватись моральної шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень, така вимога має бути поєднана з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Про вказане висловлено правову позицію також у постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 18 червня 2013 року по справі № 21-204а13.
Заявлена позивачем ОСОБА_1 вимога про відшкодування моральної шкоди поєднана з вимогою про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту Бахмутської міської ради як суб'єкта владних повноважень, тому спір про відшкодування моральної шкоди у даній справі виник в межах публічно-правового спору, що є підставою для його розгляду, а заперечення відповідача з цього приводу суд вважає неприйнятними та такими, що не заслуговують на увагу.
Згідно ст. ст. 32, 56, 62 Конституції України передбачено право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав, свобод і законних інтересів.
Закріплення на рівні Конституції права на відшкодування моральної шкоди є гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення його прав. Моральна шкода може складатися в душевних стражданнях, які особа понесла у звязку з протиправною поведінкою щодо неї.
У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25 травня 2001 року та 27 лютого 2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподій фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Судом встановлено, що права позивача були порушені діями та рішенням УПСЗН Бахмутської міської ради стосовно призупинення щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, які з часом були усунуті.
Позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 4000 грн. та підставою для стягнення моральної шкоди вказав, що зупинення виплати усіх видів соціальної допомоги викликало ускладення з оплатою оренди житлового приміщення, а також відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг орендодавцю. Також зазначає, що така стресова ситуація та постійний нервовий стан викликали в неї почуття розпачу.
Проте, стверджуючи про те, що Управлінням позивачеві завдано моральну шкоду, останнім не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з прийняттям рішення суб'єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується, жодним доказом не доведено що призупинення виплати викликало стресову ситуацію, і як наслідок, почуття розпачу.
Відповідач УПСЗН Бахмутської міської ради, хоча і порушив права позивача на отримання щомісячної грошової адресної допомоги, однак після цього, відновив перерахування допомоги, ухваливши рішення 01.11.2016 року.
За таких обставин, враховуючи період порушення відповідачем права позивача на отримання адресної допомоги, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.
Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обовязкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову.
На підставі вищезазначеного судом було встановлено, що на час призупинення виплати позивачу з 01.10.2016 року щорічної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі на покриття витрат на проживання, в вересні 2016 року не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для такого призупинення, тому дії відповідача щодо призупинення таких виплат є протиправними, доказів щодо правомірності своїх дій відповідачем не подано. Враховуючи, що на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради, від 01.11.2016 року № 18 винесеним на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї, що був складений соціальними інспекторами управління 28.10.2016 року, позивачу ОСОБА_1 з 01.10.2016 року було призначено щомісячну адресну допомогу їй як внутрішньо переміщеній особі на покриття проживання, у т.ч. на оплату житлово-комунальних послуг, тому в частині призупинення виплати такої допомоги з 01.10.2016 року, та в ході розгляду справи перераховано на її особистий рахунок в Ощадбанку, то в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту суд вважає за необхідне відмовити, так як виплати відновлено.
На виконання ухвали суду від 19.12.2016 року (до ухвалення судового рішення) позивачем не сплачено судовий збір в сумі 441,20 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Враховуючи, що судове рішення прийняте частково не на користь відповідача - суб'єкта владних повноважень, а позивачу надавалася розстрочка в оплаті судового збору, то сума судового збору сплачена позивачем підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на її користь в сумі 100 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст.2, 17, 18, 50, 94, 104-106, 159-163, 167 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області про визнання дій щодо припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради щодо призупинення Управлінням праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради соціальних виплат ОСОБА_1, як внутрішньо переміщеній особі, з 01.10.2016 року - неправомірними.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Судові витрати, сплачені в сумі 100 грн. згідно квитанції № 133 від 24.12.2016 року стягнути з Управління соціального захисту за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПО НОМЕР_1.
Постанову ухвалено в нарадчій кімнаті 10.02.2017 року, вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 10.02.2017 року. Повний текст постанови оформлено та підписано суддею 15.02.2017 року.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л