Справа № 128/2609/16-а
Суддя: Бондаренко О. І.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/2609/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2017 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання: Нагірняк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Антонюка Володимира Сергійовича про визнання дій поліцейського незаконними, скасування постанови серії ПС2 №171969 у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

До Вінницького районного суду звернувся ОСОБА_1 з вимогами до Інспектора поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Антонюка В.С. про визнання дій поліцейського незаконними, скасування постанови серії ПС2 №171969 у справі про адміністративне правопорушення.

Позовна заява мотивована тим, що 30.06.2016 року інспектором поліції Жмеринського ВП майором поліції Антонюком Володимиром Сергійовичем було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №171969. Оскаржуваною постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

В оскаржуваній постанові зазначено, що 30.06.2016 року о 14 год. 25 хв. в смт. Тиврів по вул. Матросова, позивач здійснюючи обгін попутного автомобіля НОМЕР_1, здійснив обгін на перехресті, пішохідному переході та пересік суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив п. 15.9 (г, ґ), дор. розмітки 1.1. додатку № 2 Правил дорожнього руху України.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є необгрунтованою, такою, що не відповідає вимогам закону, а також прийнятою із значними порушеннями процесуальних норм, а отже за таких умов підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. г, ґ п. 15.9. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Положення ПДР України, які, на думку відповідача, були порушені позивачем та зазначені в оскаржуваній постанові, стосуються правил зупинки транспортних засобів, тоді як, знову ж таки на думку відповідача, позивачем начебто були порушені правила обгону транспортних засобів. Отже, відповідач прийняв оскаржувану постанову та застосував до позивача адміністративне стягнення на підставі норм матеріального права, які не відповідають характеру правовідносин та ситуації, які виникли, що є неприпустимим, а відповідно оскаржувана постанова є незаконною.

Відповідно до п. 1.10. ПДР України обгін - випередження одного або кількох транспортних засобів, пов'язане з виїздом на смугу зустрічного руху. У свою чергу випередження - рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі.

Згідно п. 14.2. ПДР України перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону;

водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч;

смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;

після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.

Відповідно до підрозділу 1. Горизонтальна розмітка розділу 34. Дорожня розмітка, зокрема, горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1. (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Добре знаючи вимоги ПДР України, керуючи транспортним засобом у смт. Тиврів із дозволеною у населених пунктах швидкістю руху 60 км/год., позивач побачив, що попереду нього у його смузі руху рухається автомобіль «ГАЗ». Наближаючись до останнього позивач виявив, що швидкість його руху є значно меншою 30 км/год. За таких обставин, позивач оцінив дорожню обстановку, переконався, що за ним жодні транспортні засоби не рухаються, водій автомобіля «ГАЗ» не подавав сигналу про намір повороту ліворуч, тим більше, що рухались вони по прямій ділянці дорозі та до найближчого перехрестя було більше 200 метрів, смуга зустрічного руху була абсолютно вільна, ближче ніж за 100 метрів не було пішохідних переходів, позивач подав сигнал про намір повороту ліворуч, здійснив обгін автомобіля «ГАЗ», перетнувши при цьому вузьку суцільну лінію, що за вказаних обставин ПДР України дозволяють, подав сигнал про намір повороту праворуч та не створюючи перешкоди автомобілю «ГАЗ» повернувся на займану смугу. Лише приблизно через 300 метрів після описаного маневру позивача зупинив відповідач.

Таким чином, за вказаної дорожньої обстановки дії позивача повністю відповідали вимогам ПДР України, про що він надав відповідні письмові пояснення відповідачу під час оформлення оскаржуваної постанови.

Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1396 було затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Згідно п. 9 розділу III Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. П. 10 розділу III Інструкції передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач у першу чергу зобов'язаний оцінювати докази. Закон визначає, які дані можуть бути доказами та яким чином вони можуть бути встановлені.

Під час розгляду щодо даної адміністративної справи єдиним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП були лише письмові пояснення позивача, в яких він обґрунтував відсутність у його діях порушень ПДР України і складу адміністративного правопорушення, жодних інших належних доказів, які б підтверджували його вину, матеріали справи не містять.

Таким чином, оскаржувана постанова винесена за відсутності жодних належних доказів в розумінні КУпАП вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про незаконність дій відповідача.

З оскаржуваної постанови вбачається, що порушення ПДР України позивачем начебто було вчинено за адресою: смт. Тиврів, вул. Матросова. Під час складання оскаржуваної постанови відповідач взагалі не зазначив, біля якого саме будинку по вказаній вулиці на його думку позивачем були допущені порушення ПДР України, що є принциповим, оскільки відповідач безпідставно зазначає, що обгін позивач здійснював і на перехресті, і на пішохідному переході одночасно, що взагалі є абсурдним. Зазначене, на думку позивача, також свідчить про незаконність оскаржуваної постанови.

Згідно положень ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна, зокрема, містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, виготовленому друкарським способом, на якому проставлено відповідні серію і номер. Бланк постанови повинен бути заповнений повністю та містити усі обов'язкові реквізити.

Виходячи зі змісту п. 5 розділу IV Інструкції вбачається, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, має складатися за формою, передбаченою у Додатку 5 до Інструкції.

При цьому, оскаржувана постанова по формі не відповідає технічному опису бланка постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Крім того, на оскаржуваній постанові відсутня печатка у визначеному для цього місці, що на думку позивача також є порушенням оформлення таких постанов.

За наведених обставин, позивач звертається до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії відповідача щодо винесення 30.06.2016 року

постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №171969 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122

КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. 00 коп. незаконними, скасувати вказану постанову та провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сніцаренко А.А. не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність та у відсутність позивача ОСОБА_1, позовні вимоги підтримує, змін та доповнень не має, просить позов задоволити.

Відповідач - інспектор поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Антонюк В.С. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

За таких обставин, керуючись ст. 128 КАС України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ПС2 №171969 від 30.06.2016 року, винесеної інспектором поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Антонюком В.С., ОСОБА_1 30.06.2016 року о 14 год. 25 хв. в смт. Тиврів по вул. Матросова, керуючи автомобілем НОМЕР_2, здійснюючи обгін попутного автомобіля НОМЕР_3, здійснив обгін на перехресті, пішохідному переході та пересік суцільну лінію дорожньою розмітки, чим порушив п. 15.9 (г, ґ) дорожньої розмітки 1.1. додатку №2 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачення ч.2 ст. 122 КУпАП, за що на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. (а.с. 7).

Зі змісту ст. 280 КУпАП випливає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому ст. 251 КУпАП дано визначення поняття доказів, якими є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зі змісту наведеної правової норми випливає, що вказані дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показанням технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зважаючи на те, що при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності органом при розгляді справи не дотримано вимог ст. 280 КУпАП, не з'ясовано обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідачем не надано заперечення, які спростовують обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача /згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача/, з огляду на обставини цієї справи, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Статтею 221 КУпАП постатейно визначено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Так, у даному переліку відсутня стаття КУпАП, за якою було притягнуто відповідача до адміністративної відповідальності - ч.2 ст. 122 КУпАП. Тобто, в даному випадку, закриття провадження по адміністративній справі не належить до компетенції суду, з огляду на що в цій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 221, 288 КУпАП, ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати незаконними дії інспектора поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області майора поліції Антонюка Володимира Сергійовича щодо винесення 30.06.2016 року постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2№ 171969 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 425 гривень.

Скасувати постанову серії ПС2№ 171969 від 30.06.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 425 гривень.

В решті позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня винесення постанови апеляційної скарги.

Суддя: