Справа № 554/8535/16-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 р. Справа № 554/8535/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Любчич Л.В. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 11.11.2016р. по справі № 554/8535/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення колегіального органу з призначення пенсії - Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі-відповідач Полтавське ОУПФУ) №3790 від 28.09.2016 року щодо відмови їй в призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», починаючи з 26.09.2016 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників станом на 01.09.2016 року.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 11.11.2016 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення колегіального органу з призначення пенсії - Полтавського ОУПФУ №3790 від 28.09.2016 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов'язано Полтавське ОУПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», починаючи з 26.09.2016 року, виходячи з розрахунку 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників станом на 01.09.2016 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Полтавського ОУПФУ на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Відповідач, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не було враховано, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 (далі Закон України № 213), у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв'язку з тим, що такий закон не прийнятий, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років. Крім того, на думку скаржника, спеціальний стаж позивача є недостатнім для призначення йому даного виду пенсії.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до положень ч.4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) справа розглянута без участі позивача.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 з 16.02.1996 року по теперішній час працює в органах прокуратури (13-19).

26.09.2016 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про прокуратуру".

Рішенням від 28.09.2016 № 3790 Полтавським ОУПФУ було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років та правових норм у чинному законодавстві щодо призначення пенсії за вислугу років (а.с.20-21).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення до відповідача ОСОБА_1 мала стаж роботи, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугою років (більше ніж 22роки і 6 місяців), а тому факт набуття позивачем права виходу на пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» є беззаперечним. Отже, рішення Полтавського ОУПФУ про відмову у призначенні пенсії за вислугу років є неправомірним та підлягає скасуванню із зобов'язанням вчинити певні дії.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне

Як вбачається з письмових доказів у справі, ОСОБА_1, звертаючись до відповідача з відповідною заявою, просила призначити їй пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру".

При цьому, колегія суддів зазначає, що приписи ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015.

При цьому, 15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 N 1697-VII, положеннями статті 86 якого визначено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

З огляду на наведене, враховуючи, що позивач реалізувала своє право на звернення за призначенням пенсії 26.09.2016, питання щодо наявності у неї права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014.

За приписами ч.1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року, вислуги років не менше 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Враховуючи наведене вище, для набуття права на пенсійне забезпечення за вислугу років станом на 26.09.2016, тобто на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, стаж позивача мав становити 22 роки 6 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до ч.6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Як вбачається з письмових доказів у справі, стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури на момент звернення до відповідача з заявою, склав 20 років 7 місяців 08 днів, що є недостатнім для призначення їй пенсії за вислугу років за Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014.

Натомість суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на час звернення до Полтавського ОУПФУ вислуга років позивача складала більше ніж 22 роки і 6 місяців та є достатньою для призначення їй пенсії виходячи з приписів ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

Однак, колегія суддів вважає передчасними такі висновки суду першої інстанції, оскільки як пояснив представник відповідача в судовому засіданні та було підтверджено матеріалами справи, зокрема, копією заяви про призначення пенсії №3790 від 26.09.2016р., ОСОБА_1 під час звернення до відповідача з відповідною заявою не надала жодних доказів про те, що надавалася їй відпустка по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку (а.с.88-89).

Відповідні докази про перебування у відпустці по догляду за дітьми з 03.01.1991р. до 09.03.1994р., було надано позивачем лише до суду першої інстанції (а.с.27-34).

Отже, колегія суддів зазначає, відповідач під час прийняття рішення від 28.09.2016 № 3790 про відмову в призначенні пенсії об'єктивно не міг врахувати вищезазначені обставини, оскільки, в поданих 26.09.2016р. ОСОБА_1 документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», були відсутні документи про перебування позивача у відпустці по догляду за дітьми, але це є важливим для вирішення питання про наявність права зарахування періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дітьми до вислуги років у спірних правовідносинах.

Отже, суд першої інстанції під час розгляду даної справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для вирішення справи, невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Полтавського ОУПФУ та скасування постанови суду першої інстанції як такої, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 11.11.2016р. по справі № 554/8535/16-а скасувати в частині зобов'язання Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», починаючи з 26.09.2016 року, виходячи з розрахунку 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників станом на 01.09.2016 року.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», починаючи з 26.09.2016 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників станом на 01.09.2016 року.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В. Сіренко О.І.
Повний текст постанови виготовлений 13.02.2017 р.