Справа № 816/1927/16
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 р. Справа № 816/1927/16

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника відповідача Сухомлин Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2016р. по справі № 816/1927/16

за позовом ОСОБА_2

до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.08.2016 № 46083-0000, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб в розмірі 48 296,26 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2016 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції-без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2002 між Зіньківською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки /а.с. 9-10/, яка знаходиться на території Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області загальною площею 47 га (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункти 1, 2.1 Договору). Орендна плата встановлена в розмірі 35 грн за 1 га ріллі, орендна плата за 2002 рік складає 959 грн 58 коп. (пункт 2.3 Договору) /а.с. 9/ .

Угодою від 14.10.2014 про внесення змін до договору оренди землі від 09.10.2002 внесено зміни до пункту 2.3, викладено частину другу зазначеного пункту у такій редакції: "Орендна плата встановлена в розмірі за 1 га ріллі - 123,57 грн, що складає три відсотки грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення по Зіньківському району Полтавської області.

Гадяцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Полтавській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.08.2016 № 46083-0000, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "орендна плата з фізичних осіб 18010900" у розмірі 48 296,26 грн /а.с. 8/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі Закон-№ 161-XIV) вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК плата за землю належить до місцевих податків і зборів (податок на майно), яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є обов'язковим платежем у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, ПК визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Між тим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованого визначення контролюючим органом розміру орендної плати у спірному податковому повідомленні-рішенні, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 289.1. ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки не проводилась.

Враховуючи, що нормативно - грошова оцінка земельної ділянки розміром 47 га, розташованої на території Дейкалівської сільської ради Зінківського району Полтавської області, яку орендує позивач, не проведена, то контролюючим органом обчислено спірний розмір орендної плати виходячи з приписів п. 277.1 ст. 277 ПК України.

Між тим, колегія суддів вважає незаконними висновки контролюючого органу про можливість застосування до вказаних правовідносин правил наведених у ст. 277 ПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Отже, земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є різними видами обов"язкового платежу-плати за землю.

Правовідносини щодо справляння орендної плати врегульовано приписами ст. 288 ПК України.

Відповідно до п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 ПК України.

Проте, ні правилами ст. 288 ПК України, ні приписами статей 285-287 ПК України не передбачено правил обчислення орендної плати за землю, нормативна грошова оцінка якої не проведена.

Приписами п. 277.1 ст. 277 ПК України передбачено, що ставка земельного податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Отже, приписи вказаної норми підлягають застосуванню при обчисленні земельного податку за землю нормативна грошова оцінка якої не проведена, а не орендної плати.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що застосовуючи приписи п. 277.1 ст. 277 ПК України до спірних правовідносин та обчислюючи орендну плату, виходячи з нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області контролюючий орган діяв протиправно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції про можливість обчислення орендної плати виходячи з нормативної грошової оцінки ріллі по області в зв"язку з відсутністю нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки є помилковими.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оцінку землі» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Проте, в матеріалах справи відсутній витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено правомірності визначення позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням орендної плати за землю за 2016 рік в розмірі 48296,26 грн.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2016р. по справі № 816/1927/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Гадяцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 23.08.2016 року за №46083-000, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання по орендній платі за землю з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 48296 ( сорок вісім тисяч двісті дев'яносто шість) грн 26 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Мінаєва О.М. Шевцова Н.В.
Повний текст постанови виготовлений 13.02.2017 р.