Справа № 814/2161/16
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

26 січня 2017 року Справа № 814/2161/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Свантовіт" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій № 000127/03-40 від 28.09.2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа товариства з обмеженою відповідальністю "Свантовіт" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій № 000127/03-40 від 28.09.2016 року.

Свої позовні вимоги товариство з обмеженою відповідальністю "Свантовіт" обґрунтувало тим, що продаж алкогольного напою був здійснений саме у місці торгівлі, на право торгівлі в якому у позивача є ліцензія, у звязку з чим воно було змушено звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки висновки ГУ ДФС в Миколаївській області про здійснення позивачем продажу алкогольних напоїв у невизначених для цього місцях є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення обґрунтував тим, що перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Свантовіт" п. 11 частини 1 статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (надалі за текстом - Закону № 481/95-ВР), що полягло у здійсненні продажу суб'єктом господарювання пляшки пива "Янтар" у не визначеному для цього місці. На підставі викладеного відповідач вважає, що Головним управлінням ДФС в Миколаївській області цілком обґрунтовано було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № 000127/03-40 від 28.09.2016 року.

Представники сторін в судовому засіданні заявили клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

На підставі пункту 10 частини 1 статті 3, частини 6 статті 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 вересня 2016 року посадовими особами Головного управління ДФС у Миколаївській області на підставі вимог підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, згідно наказу від 05.09.2016 р. № 714 та направлень на проведення фактичної перевірки від 05.09.2016р., з метою контролю за дотриманням ТОВ "Свантовіт" вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, транспортування та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, проведено фактичну перевірку господарської одиниці позивача - магазину з кафетерієм, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами перевірки складено акт від 13.09.2016 р. № 203/14-29-40-12, в якому встановлено факт реалізації пляшки пива "Янтар" вартістю 10-20 грн. в невизначеному для цього місці торгівлі (літній намет), чим порушено вимоги ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР.

28.09.2016 р. на підставі акту перевірки від 13.09.2016 р. № 203/14-29-40-12 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області було прийнято рішення за № 000127/03-40, яким відповідно до приписів статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР до позивача застосовано фінансові санкції у розмірі 6800 грн.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області № 000127/03-40 від 28.09.2016 р., позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів, безпосередньо громадянами та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Місце торгівлі - це місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20м2, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

У відповідності до ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Таким чином, право субєкта господарювання на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями у конкретно визначеному місці торгівлі закон ставить у залежність від наявності у нього ліцензії, в якій має бути прямо зазначено адресу такого місця торгівлі.

Продаж алкогольних напоїв у невизначених для цього місцях торгівлі - це факт здійснення реалізації алкогольних напоїв у місцях, на право торгівлі в яких у субєкта господарювання відсутня ліцензія, або якщо такі місця не внесені до наявних у підприємства ліцензій.

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності відповідно до ст. 17 Закону № 481/95-ВР.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95 ВР порушення вимог статті 15-3 цього Закону, а саме: продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі до суб'єкта господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі 6 800 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 15 Закону ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі, зокрема, порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях.

Судом встановлено, що позивач здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою АДРЕСА_1 в нежитловому приміщенні магазину на першому поверсі житлового будинку та підвалу, орендованому позивачем на підставі договору оренди від 01.01.2015 року.

Згідно договору оренди від 01.01.2015 року в користуванні позивача знаходиться нежитлове приміщення магазину зазгальною площею 1125 кв.м. на першому поверсі житлового будинку та підвалу за адресою АДРЕСА_1.

Як вбачається з ліцензії серії 142626 від 13.06.2016 року на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) (а.с. 11), місце здійснення діяльності позивача: АДРЕСА_1 (магазин з кафітерієм).

Як було встановлено судом, працівники відповідача під час перевірки магазину з кафітерєм, який належить позивачу, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, біля 15:10 год., перебуваючи в літньому наметі, який розташований поблизу житлового будинку АДРЕСА_1, звернулись до продавця і попросили дати їм пляшку пива "Янтар 0,5" з холодильника, який було розміщено в літньому наметі. Продавцем було надано працівникам відповідача розрахунок за вказане пиво та чек РРО № 0037 від 06.09.2016 року.

Вказаний фіскальний чек № 0037 від 06.09.2016 року, роздрукований на РРО, встановленому в приміщенні магазину з кафітерієм, на якому зазначено, що пляшка пива реалізована в приміщенні магазину з кафітерієм за адресою: АДРЕСА_1.

З досліджених матеріалів та встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки позивач здійснює торгівлю алкогольними напоями на підставі ліцензії в орендованому приміщенні із застосуванням РРО.

При проведенні спеціалістами відповідача контрольної закупки, їм видано чек на суму придбаного товару. Місцем здійсненні підприємницької діяльності позивача є АДРЕСА_1 (магазин з кафітерієм).

Вказана адреса зазначена в ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, договорі оренди, чеку.

Касовий апарат розміщений в приміщенні магазину, саме там і здійснювалась розрахункова операція, а, отже, і реалізація товару.

Доказів на підтвердження того, що літній намет належить або використовується позивачем представником відповідача до суду надано не було.

В свою чергу, представником позивача було надано лист ТОВ "Товари Прибужжя", у відповідності до якого ТОВ "Товари Прибужжя" повідомляло про те, що останнім не надавались позивачу в оренду літні торгівельні площі, прилеглі до житлового будинку по АДРЕСА_1. Згідно договору оренди ТОВ "Товари Прибужжя" по вищезазначеній адресі в літній період надає в оренду павільйон з навісом загальною площею 25 кв.м. ФОП ОСОБА_1

В судовому засіданні, допитаний у якості свідка ревізор - заступник начальника відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ОСОБА_2 повідомив, що пляшку пива "Янтар" ним було придбано в літньому наметі, який розташований поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1.

Представник позивача пояснив, що прилегла територія з літнім наметом не використовується позивачем, що підтверджується листом ТОВ "Товари Прибужжя" та договором оренди від 29.04.2016 року, згідно якого полувідкритий намет та зона відпочинку загальною площею 25 кв. м. використовується ФОП ОСОБА_1 Крім того, твердження свідка про те, що пляшка пива куплена саме в літньому наметі спростовується фіскальним чеком № 0037 від 06.09.2016 року, який роздрукований на РРО, встановленому в приміщенні магазину з кафітерієм, на якому зазначено, що пляшка пива реалізована в приміщенні магазину з кафітерієм за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, за визначенням ст. 1 Закону № 481 місцем торгівлі є приміщення магазину з кафітерієм на першому поверсі житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

З диспозиції ст. 15-3 Закону 481 вбачається, що відповідальність для субєкта господарювання наступає саме за продаж пива (крім безалкогольного) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зафіксоване податковим органом порушення, не підтверджено доказами про наявність у позивача відкритого літнього намету, в той час як позивач надав належні та допустимі докази на спростування доводів податкового органу про здійснення торгівельної діяльності у такому пункті продажу товарів, як відкритий літній намет.

Підсумовуючи наведене суд приходить до висновку, що, оскільки позивач 06 вересня 2016 року здійснював торгівлю пивом за адресою місця торгівлі, яка зазначена у виданій відповідачем ліцензії серії 142626 від 13.06.2016 року на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом), то позивачем не було порушено приписи ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», як було зазначено в акті перевірки від 13.09.2016 року № 203/14-29-40-12 що, відповідно, виключає застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених абз. 9, ч. 2, ст. 17 цього Закону у розмірі 6800 гривень.

В свою чергу, судом не приймаються до уваги посилання представника позивача на те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню у звязку з тим, що не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст.. 58 Податкового кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

В той же час, Інформаційним листом Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2014 року № 375/11/14-14 визначено, що контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов'язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Тому прийняття будь-яких інших рішень контролюючим органом у розумінні Податкового кодексу України в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суперечитиме Податковому кодексу України.

Приписи статті 17 Закону у розглядуваному контексті можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам Податкового кодексу України. Тому форма та порядок направлення відповідних рішень визначаються нормами Податкового кодексу України.

Зазначене стосується також і норм Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". Форма рішення про застосування фінансових санкцій, передбачена цим підзаконним нормативно-правовим актом, не може застосовуватися контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України, оскільки відповідні норми Порядку в цій частині суперечать приписам Податкового кодексу України, який має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню до цих правовідносин з урахуванням Перехідних положень до Кодексу.

Тому з 1 січня 2011 року (від часу набрання чинності Податковим кодексом України) у контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

Водночас у разі прийняття цими органами рішення щодо визначення платникові податків штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке рішення за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню, судам варто виходити з такого.

Окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.

Проте, суд звертає увагу на порушення з боку ГУ ДФС у Миколаївській області щодо пропущеного 10-ти денного терміну для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій.

Так, відповідно до п. 86.8. ст. 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Акт перевірки № 203/14-29-40-12 був складений 13.09.2016 року, а рішення про застосування фінансових санкцій № 000127/03-40 було прийнято ГУ ДФС у Миколаївській області лише 28.09.2016 року.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.

В свою чергу позивач довів протиправність прийнятого відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій № 000127/03-40 від 28.09.2016 р.

Підставами для скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, належних учасників процесу), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст.7 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваних рішень діяв необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та без дотримання принципу верховенства права.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, у зв'язку із чим підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 7-9, 14, 70-72, 79, 86,128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Свантовіт" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій № 000127/03-40 від 28.09.2016 року - задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 28.09.2016 р. № 000127/03-40 про застосування фінансових санкцій у сумі 6800 грн.

Судові витрати в сумі 1378 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Свантовіт" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва