Справа № 802/1270/16-а
Суддя: Луценко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 802/1270/16-а
Провадження № 2-а/127/64/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 адміністративних послуг Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду до відповідача ОСОБА_5 адміністративних послуг Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 року у цивільній справі Ленінського районного суду міста Вінниці №2-1451/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру, поділ спадкового майна, позов задоволено частково, розподілено спадщину спадкодавця ОСОБА_6, шляхом визнання за ОСОБА_4 права власності в ідеальних частках, в тому числі на 1/9 частини квартири АДРЕСА_1; та 1/6 частини квартири АДРЕСА_2.

05.02.2016 року ОСОБА_4 звернувся до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 державної реєстрації Вінницької міської ради із вищезазначеним рішенням з метою реєстрації права власності на частки у вказаних квартирах.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно державні реєстратори ОСОБА_7, ОСОБА_8 прийняли та зареєстрували заяви ОСОБА_4, а 08.02.2016 року зазначеними державними реєстраторами прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексні номери від 08.02.2016 року №№28129754, 28126680).

Позивачі вважають такі рішення протиправними, оскільки на їх думку кінцевим результатом оформлення спадкових прав є видача спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину нотаріальною конторою, де зареєстрована спадкова справа, тому дане свідоцтво і є документом, що підтверджує речове право на нерухоме майно та підставою для державної реєстрації речового права на майно. Таке свідоцтво ОСОБА_4 не отримував і до заяви не додавав, а відтак у державного реєстратора були відсутні правові підстави для державної реєстрації права власності на вказане майно за ОСОБА_4

Окрім того, всупереч вимогам п.54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, ОСОБА_4 не було надано державним реєстраторам технічні паспорти на зазначені квартири, оскільки останні зберігаються у позивачів, що є підставою для відмови в реєстрації майнових прав.

Також, державними реєстраторами не було перевірено відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Так, державними реєстраторами не було враховано, що право власності на 100% вказаних квартир було зареєстровано за позивачами згідно свідоцтв про право власності та право на спадщину за законом.

Окрім того, позивачі зазначають, що у відповідності до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна заява про реєстрацію обтяжень у вигляді арешту нерухомого майна була зареєстрована 08.11.2012 року, а реєстрація прав власності на нових власників квартири АДРЕСА_3 05.06.2012 року, а щодо квартири АДРЕСА_2 04.09.2012 року, що свідчить про порушення п.7 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На думку позивачів, наведені факти свідчать про бездіяльність державних реєстраторів щодо виконання норм законодавства, в результаті чого, за наявності достатніх підстав для відмови у державній реєстрації майна, ними було прийняте хибне рішення щодо його реєстрації, а сукупності це призвело ще й до фактичного збільшення розміру самих квартир на 1/6 та 1/9 частки у відповідних обєктах нерухомості.

Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом, в якому просили скасувати рішення державних реєстраторів відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 державної реєстрації Вінницької міської ради Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7, ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 на 1/9 частки квартири АДРЕСА_3 та 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 (індексні номери від 08.02.2016 року №№28129754, 28126680).

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.12.2011 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09.02.2012 року залишено без змін, у цивільній справі №2-3402/11 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, позов задоволено, усунуто ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від права на спадкування за законом в цілому після померлої 03.03.2010 року ОСОБА_6 (а.с.3-7, 8-11).

Проте, в послідуючому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.09.2012 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.12.2011 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 09.02.2012 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.178-179).

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13.05.2013 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2013 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування відмовлено (а.с.180-181).

А тому, зважаючи на вищезазначені обставини рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 року у цивільній справі Ленінського районного суду міста Вінниці №2-1451/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру, поділ спадкового майна, позов задоволено частково, розподілено спадщину спадкодавця ОСОБА_6, шляхом визнання за ОСОБА_4 права власності в ідеальних частках, в тому числі на 1/9 частини квартири АДРЕСА_1; та 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 (а.с.12-15). Дане рішення набрало законної сили та позивачами не оскаржувалось.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як вбачається з копії реєстраційної справи (а.с.96-132) 05.02.2016 року ОСОБА_4 звернувся до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 державної реєстрації Вінницької міської ради із вищезазначеним рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 року та із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з метою реєстрації права власності на частки у вказаних квартирах.

Згідно матеріалів справи державні реєстратори прав на нерухоме майно ОСОБА_7, ОСОБА_8 прийняли та зареєстрували заяви ОСОБА_4, а 08.02.2016 року зазначеними державними реєстраторами прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексні номери від 08.02.2016 року №№28129754, 28126680).

Позивачі вважають такі рішення протиправними, оскільки на їх думку кінцевим результатом оформлення спадкових прав є видача спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину нотаріальною конторою, де зареєстрована спадкова справа, тому дане свідоцтво і є документом, що підтверджує речове право на нерухоме майно та підставою для державної реєстрації речового права на майно. Таке свідоцтво ОСОБА_4 не отримував і до заяви не додавав, а відтак у державного реєстратора були відсутні правові підстави для державної реєстрації права власності на вказане майно за ОСОБА_4

Разом з тим, суд не погоджується з думками та твердженнями позивачів як на підставу про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, згідно методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна на підставі рішень судів, що затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 26.05.2009 року №914/5, рішення судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна.

В той час, як встановлено в ході судового розгляду 08.02.2016 року державними реєстраторами Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції проведено державну реєстрацію права власності на 1/9 частку квартири за адресою: вул. Р. Скалецького, 41/26, м. Вінниця, та на 1/6 частку квартири за адресою: вул. Пирогова, 112/7, за ОСОБА_4 на підставі рішення апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 року (а.с.111, 131).

Що ж стосується думок та тверджень позивачів з приводу ненадання ОСОБА_4 технічної документації на зазначені квартири, а відтак відсутністю у державного реєстратора підстав для реєстрації права власності на вказані обєкти за останнім, то суд звертає увагу, що для державної реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна, у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного обєкта, також подається технічних паспорт на такий обєкт, що передбачено п.54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127.

Разом з тим, з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що заявником ОСОБА_4 було подано державному реєстратору довідки КП «ВМБТІ» №485, 486 від 05.02.2016 року, де вказані технічні характеристики на вказані обєкти нерухомості, що являється допустимим та достатнім для державної реєстрації права власності (а.с.106, 125).

Що ж стосується тверджень позивачів, що державними реєстраторами не було перевірено відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки останніми не було враховано, що право власності на 100% вказаних квартир було зареєстровано за позивачами згідно свідоцтв про право власності та право на спадщину за законом, що підтверджується змістом Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №66369914 від 22.08.2016 року та №66372525 від 22.08.2016 року (а.с.16-17, 18-19), що в сукупності призвело ще й до фактичного збільшення розміру самих квартир на 1/6 та 1/9 частки у відповідних обєктах нерухомості, то суд звертає увагу, що співвласники вказаних обєктів нерухомості не позбавлені можливості в позасудовому та/або судовому порядку здійснити перерахунок часток у спільній частковій власності та звернутись із відповідними заявами до державного реєстратора щодо здійснення державної реєстрації вказаних часток, для чого не має необхідності для скасування рішень про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

А тому, з огляду на вище встановлені обставини суд дійшов обґрунтованого висновку про дотримання державними реєстраторами порядку проведення державної реєстрації прав, передбаченого ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підстав, передбачених ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для відмови в державній реєстрації прав ОСОБА_4 суд не вбачає.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачами, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відтак не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 10, 18, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.2, 4, 6-12, 71, 94, 116, 122, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 адміністративних послуг Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі, якщо судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: