Справа № 826/17486/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

08 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника позивача Ружицької І.С., представника відповідача Старчук Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фанплит» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції у місті Києві до приватного акціонерного товариства «Фанплит» про застосування заходів реагування,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції не повністю встановлено обставини справи, порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 17.10.2016 по 25.10.2016, на підставі наказу Держекоінспекції у м. Києві від 17.10.2016 № 700 і відповідно до направлення від 17.10.2016 № 791 працівниками позивача була проведена позапланова перевірка ПрАТ «Фанплит» з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

За результатами проведення перевірки складено акт від № 05/759А (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого встановлено допущення відповідачем порушень норм природоохоронного законодавства, а саме: ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», положень наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10.02.1995 № 7 «Про затвердження Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві».

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив застосувати до ПрАТ «Фанери та плити» (скорочене найменування - ПрАТ «Фанплит», код ЄДРПОУ - 00274690, місцезнаходження: 02160, м. Київ, Дніпровський район, вул. Фанерна, буд. 1), заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю), а саме: тимчасово призупинити названому товариству виконання робіт з експлуатації стаціонарних джерел викиду з порушенням умов та вимог дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що подальша експлуатація відповідачем стаціонарних джерел викиду з порушенням умов та вимог дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря може призвести до спричинення непоправної шкоди навколишньому природному середовищу, створення загрози життю та здоров'ю людей. Крім того, суд зазначив, що відповідачем під час розгляду справи в суді не було спростовано доводи позивача щодо експлуатації стаціонарного джерела забруднення атмосфери з порушенням природоохоронного законодавства України: а наявними у справі матеріалами не підтверджується факт усунення відповідачем виявлених у ході перевірки порушень природоохоронного законодавства.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 7 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, встановлюються з метою забезпечення дотримання нормативів екологічної безпеки атмосферного повітря з урахуванням економічної доцільності, рівня технологічних процесів, технічного стану обладнання, газоочисних установок.

Для діючих і тих, що проектуються, окремих типів обладнання і споруд залежно від часу розроблення та введення у дію, наявності наукових і технічних розробок, економічної доцільності встановлюються: норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела; технологічні нормативи допустимих викидів забруднюючих речовин або їх суміші, які визначаються у місці їх виходу з устаткування.

Нормативи гранично допустимих рівнів впливу на атмосферне повітря встановлюються для кожного стаціонарного джерела по всіх створюваних ним видах фізичних і біологічних факторів (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону атмосферного повітря»).

Порядком проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 302, визначено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам - підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до визначеного в дозволі терміну. Дозвіл видається суб'єкту господарювання - власнику стаціонарного джерела викиду, з якого надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 10.02.1995 № 7 «Про затвердження Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві» визначено, що стаціонарне джерело забруднення атмосфери - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу.

Так, як вбачається з матеріалів справи, у процесі своєї діяльності ПрАТ «Фанплит» використовує стаціонарні джерела забруднення атмосфери, у тому числі котел типу «Konus Kessela» (джерело № 1). Згідно з появленнями відповідача, товариство експлуатувало джерело № 1 виключно з використанням в якості палива природного газу.

Міністерством екології та природних ресурсів 15.08.2013 товариству був виданий дозвіл № -004 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, у тому числі і зазначеним котлом. Згідно умов, встановлених в цьому дозволі, дозволені обсяги викидів забруднюючих речовин, які віднесені до основних джерел викидів, для джерела № 1 встановлені у таких обсягах: для оксиду азоту у перерахунку на діоксин азоту - 0,033 г/с, для оксиду вуглецю - 0,006 г/с.

З матеріалів справи вбачається, що під час здійснення спірної перевірки у період з 17.10.2016 по 21.10.2016 відповідачем здійснювалися пуско-випробувальні роботи лінії подачі тріски до термомасляної установки котла «Konus Kessela». Згідно акту відповідача від 21.10.2016 (а.с. 55) лінія подачі тріски до термомасляної установки котла «Konus Kessela» була законсервована.

Підпунктами 2.1.4.2 і 2.1.4.3 п. 2.1.4, пп. 2.1.5.1 п. 2.1.5 умов дозволу передбачено, що усі роботи на підприємстві повинні здійснюватись відповідно з затвердженими технологічними документами (технологічний регламент) та використанням сировини та матеріалів, які відповідають ДСТУ, ТУ та іншій нормативній документації, затвердженій в установленому порядку з додержанням вимог чинного природоохоронного законодавства України. При внесенні змін до технологічного процесу, зміні технологічного обладнання або матеріалів необхідно проводити корегування дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. При проведенні реконструкції, модернізації, введенні нових потужностей виробництва підприємство повинно керуватися чинним природоохоронним законодавством України.

Аналіз викладених обставин дає підстави для висновку, що змінюючи технологічний процес, а саме здійснюючи переведення термомасляної установки «Konus Kessela» з природного газу на деревну тріску, у тому числі і при здійсненні пуско-випробувальних робіт, відповідач, як суб'єкт, що використовує стаціонарне джерело забруднення атмосфери, повинен був здійснити корегування дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Вимоги чинного законодавства та виданого відповідачу дозволу не передбачають можливості тимчасового збільшення викидів у зв'язку зі здійсненням пуско-випробувальних, тестових робіт без здійснення коригування дозволу.

У зв'язку із викладеним, у ході перевірки позивачем було виявлено перевищення обсягу викидів забруднюючих речовин (діоксид азоту, оксиду вуглецю) більше ніж у двічі від затверджених граничнодопустимих обсягів викидів згідно дозволу на викиди.

Статтею 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» встановлено, що підприємства, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані, в тому числі, здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов'язаний надавати документи, зразки продукції, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

Як було вірно зазначено судом першої інстанції, в порушення наведених норм та вимог положень наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10.02.1995 № 7 «Про затвердження Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві» відповідачем не було надано доказів на проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря після зміни кількісних та якісних характеристик джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Зазначених документів не було надано і до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи Державної екологічної інспекції у місті Києві дійшли вірно висновку про експлуатацію відповідачем котла «Konus Kessela» з порушенням умов та вимог дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від 15.08.2013 № -004.

Статтею 12 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» визначено, що господарська чи інші види діяльності, пов'язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності встановлюється виключно законами.

Згідно абз. 1 ч. 5 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування.

Частиною 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

За таких обставин, враховуючи ведення відповідачем діяльності з порушенням умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № -004, виданого 15.08.2013, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до відповідача заходів реагування.

Посилання в апеляцій скарзі на те, що позивачем не було дотримано порядку призначення перевірки, апеляційний суд відхиляє, оскільки правомірність призначення та проведення такої перевірки не є предметом розгляду даної справи.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що посилання в апеляційній скарзі на незрозумілість резолютивної частини оскаржуваного рішення не є підставою для його скасування. Це питання може бути предметом розгляду суду в порядку ст. 170 КАС.

Слід також відмітити, що судом першої інстанції заборонено виконання робіт з експлуатації не всіх стаціонарних джерел викиду, а лише тих, що виконуються з порушенням положень відповідного дозволу.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фанплит» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року у справі залишити - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 13.02.2017.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.