Справа № 200/7290/16-а
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2016-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/7290/16-а
Провадження № 2а/200/359/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«26» липня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Женеску Е.В.

за участю секретаря Кравченко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії та зобовязання вчинити перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру»,-

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії та зобовязання вчинити перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

В обґрунтування позову зазначила, що з 29 серпня 2001 року до 27 березня 2015 року працювала на різних прокурорських посадах в органах прокуратури Дніпропетровської області та набула право на пенсію за вислугу років. З 01.09.2011 року їй призначено пенсію за вислугу років довічно згідно із Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції від 15.01.2011 року, відповідно до ст.50-1 в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001 з наступними змінами, остання від 02.12.2010 року. На час призначення пенсії стаж її роботи на прокурорських посадах складав повних 10 років, відповідно їй було нараховано пенсію в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати без обмеження її граничного розміру. Після призначення пенсії вона продовжувала працювати в органах прокуратури. У звязку з підвищенням посадових окладів працівникам органів прокуратури на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року пенсійним органом з 01.07.2012 року проведено перерахунок її пенсії у розмірі 80% заробітної плати за відповідною посадою. Наказом прокурора Дніпропетровської області № 698к від 24.03.2015 року її звільнено з 27.03.2015 року з посади заступника начальника відділу прокуратури області відповідно до ст.38 КЗпП України та ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у звязку з виходом на пенсію за вислугу років. На час звільнення загальний стаж її роботи становив 33 роки 3 місяці 16 днів, у тому числі на прокурорських посадах 13 років 7 місяців, що є підставою відповідно до ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» для збільшення пенсії до розміру 86%. За її заявою від 30.03.2015 року пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії, однак зменшив її розмір з 80% до 60%. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2015 року, яка набрала чинності, Управлінням пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська з 01.04.2015 року проведено перерахунок пенсії у розмірі 80% від середнього заробітку на час її звільнення з органів прокуратури. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року за № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» в межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів прокуратури та інших органів, у тому числі за рахунок виплат, повязаних з індексацією надбавок, доплат, премій з 01.12.2015 підвищено на 25 % посадові оклади керівних працівників, розміри яких було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов плати праці працівників органів прокуратури». У звязку з цим у неї виникло право на перерахунок пенсії з 01.01.2016 року. 21 березня 2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії та надала довідку прокуратури Дніпропетровської області № 18-30вих-16 від 04.02.2016 року про підвищення заробітної плати на посаді заступника начальника відділу прокуратури області, з якої її було звільнено на пенсію. Пенсійний орган відмовив їй у перерахунку пенсії, про що повідомив листом № 2820/05/27 від 28.03.2016 року, в якому зазначив, що управлінням ПФУ згідно з судовими рішеннями вже проведено перерахунок її пенсії у розмірі 80% від середнього заробітку станом на 27.03.2015 року; умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, але нормативні документи щодо перерахунку пенсії працівникам прокуратури відсутні; також відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України, у тому числі Закону України «Про прокуратуру». 24 березня 2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року у звязку зі збільшенням спеціального страхового стажу роботи на прокурорських посадах, у якій просила здійснити перерахунок пенсії, збільшивши показник розміру у відсотках на 6%, тобто з 80% на 86% від середнього заробітку, зазначеного в довідці прокуратури Дніпропетровської області від 04.02.2016 року за № 18-30вих-16. Відповідно до листа-відповіді відповідача № М-87 від 06.04.2016 року їй відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії з аналогічних підстав.

Враховуючи викладене, позивачка просила суд визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції від 15.01.2011 року та постанов Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року, № 763 від 30.09.2015 та № 1013 від 09.12.2015 року. Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську перерахувати згідно з частинами 1,12, 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції від 15.01.2011 року призначену позивачу пенсію за вислугу років у звязку зі збільшенням спеціального страхового стажу та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року, № 763 від 30.09.2015 та № 1013 від 09.12.2015 року, з 01 квітня 2016 року у розмірі 86% від заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 04.02.2016 року за № 18-30вих-16, без обмеження максимального розміру пенсії та здійснювати відповідні виплати. Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську виплатити позивачу різницю між фактично отриманою та належною до виплати сумами пенсії без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 квітня 2016 року до моменту фактичного перерахунку пенсії, яку перерахувати на її особистий пенсійний рахунок. Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську виплатити позивачу згідно з частиною 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції від 15.01.2011 року різницю між фактично отриманою та належною до виплати сумами пенсії: з 01 квітня 2015 року до 31 грудня 2015 року у розмірі 86% заробітної плати на день її звільнення з роботи, зазначеної у довідці прокуратури Дніпропетровської області № 18-12вих15 від 27.03.2015 року, без обмеження максимального розміру пенсії, а з 01 січня 2016 року до 01 квітня 2016 року у розмірі 86% заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Дніпропетровської області № 18-30вих-16 від 04.02.2016 року, без обмеження максимального розміру пенсії, яку перерахувати на її особистий пенсійний рахунок. Стягнути з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 грн.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, надав суду письмові заперечення на позов. Заперечення обґрунтовані тим, що рішення щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивачу прийнято відповідно до норм чинного законодавства, так як на дату звернення позивача до Управління умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено Кабінетом Міністрів України. Відповідач також вважає, що визначений позивачем період проведення перерахунку з 01 квітня 2015 року виходить за межі строку, встановленого п.2 ст.99 КАС України. Крім того, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2015 року по справі № 201/10713/15-а, яка набрала чинності, зобовязано Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 80% місячного заробітку відповідно до довідки прокуратури Дніпропетровської області № 18-12вих15 від 27.03.2015 року та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01 квітня 2015 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що з 01.09.2011 року ОСОБА_1 призначено пенсію Управлінням Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за вислугу років, згідно із Законом України «Про прокуратуру» у розмірі 80% від суми місячної (чинної) заробітної плати. З 01.06.2013 року позивач перебувала на обліку як отримувач пенсії в управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська.

Згідно наказу прокурора Дніпропетровської області № 698к від 24.03.2015 року її звільнено з 27.03.2015 року з посади заступника начальника відділу прокуратури області відповідно до ст.38 КЗпП України та ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у звязку з виходом на пенсію за вислугу років (а.с. 25, зворот).

На день звільнення загальний стаж роботи ОСОБА_1 складав становив 33 роки 3 місяці 16 днів, у тому числі на прокурорських посадах 13 років 7 місяців (а.с. 35).

21 березня 2016 року вона звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська з заявою про перерахунок пенсії та надала довідку прокуратури Дніпропетровської області № 18-30вих-16 від 04.02.2016 року про заробітну плату. Пенсійний орган відмовив їй у перерахунку пенсії, про що повідомив листом № 2820/05/27 від 28.03.2016 року, в якому зазначив, що управлінням ПФУ згідно з рішенням суду у справі № 201/10713/15-а вже проведено перерахунок її пенсії у розмірі 80% від середнього заробітку станом на 27.03.2015 року; умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, але нормативні документи щодо перерахунку пенсії працівникам прокуратури відсутні; також відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України, у тому числі Закону України «Про прокуратуру».

24 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області № 18-30вих-16 від 04.02.2016 року про заробітну плату. Відповідно до листа-відповіді відповідача № М-87 від 06.04.2016 року їй відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії з аналогічних підстав.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини та відповідні їм правовідносини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Україна є правовою державою, в якій визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України).

Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з Конституцією України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, ст. 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади і у своєї діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра соціальної політики України, а також, Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, та організує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією. Управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є підвідомчими органами Фонду та разом утворюють систему органів Фонду.

Спеціальним законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також, систему прокуратури України є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, в редакції що діяла на час призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Статтями 22, 92 Конституції України визначені права і свободи людини і громадянина, гарантії прав і свобод визначаються Законами України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проте, відповідач в порушення ст.ст. 22, 92 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції, яка діяла на час призначення пенсії позивачу), фактично обмежив право позивача на перерахунок пенсії.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999р. у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

В рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999р. (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002р. (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у вищезазначених органах повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто, організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян. У тому числі і після закінчення служби.

Виходячи з вищезазначеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки, також, узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013р. (справа № 21-348а1), від 17.12.2013р. (справа № 21-445а13), від 06.10.2015р. (провадження № 127/11720/14-а).

У рішенні Конституційного Суду України № 1-9/2015 від 13.05.2015р. зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого, необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005р. чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола субєктів, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто, їх кількісні характеристики.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007р. зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки, Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Законом України № 3668-VІ від 08.07.2011р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» внесено зміни, що стосуються призначення пенсій.

Зокрема, згідно ч. 3 вказаної статті, розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включається в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до ч. 15 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно ж до нової редакції ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними Законом № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»), пенсія призначається в розмірі 60% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, нова редакція ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» суттєво звужує і обмежує зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсія призначена до набрання чинності цими законами.

Крім того, відповідно до ст. ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Тому, звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається.

Так, пенсія позивачеві була призначена відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у вересні 2011 року, тобто до набрання чинності цими законами. Крім того, зміни, внесені до вказаної статті, стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку.

Отже, новий порядок призначення та виплати пенсії, встановлений вищевказаними законами, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ними чинності.

Відповідно до ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому, внесені Законом України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які змін у зв'язку із прийняттям Закону України № 213-VIII від 02.03.2015р., не зазнали.

Пунктом 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Суд вважає, що враховуючи, що згідно із ст.ст. 22,64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню, Управління Пенсійного фонду України незаконно відмовило позивачеві в перерахунку пенсії за вислугу років у звязку з збільшенням заробітної плати на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. № 1013.

Крім того, Україна визнала юрисдикцію Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) щодо всіх питань, повязаних із тлумаченням і застосуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. (ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997р.).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судова практика ЄСПЛ є джерелом права і суди зобовязанні керуватись нею ч. 2 ст. 8 КАС України визначає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Відповідно до вищевикладеного, питання відмови в перерахунку пенсії через невстановлення певного порядку Урядом (висловлена правова позиція у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10 від 26.09.2014р.)) була кваліфікована Європейським судом з прав людини як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (параграфи 51-56).

Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Будченко проти України» (заява № 38677/06 від 24.07.2014 р.). Суть цієї справи Європейського суду з прав людини полягала у тому, що Кабінет Міністрів України повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги.

Крім того, Пленум Вищого адміністративного суду України № 3 від 05 лютого 2016 року сформулював позицію, що протягом періоду відсутності постанови Кабінету Міністрів України застосуванню підлягають положення попередніх Законів України. Аналогічну позицію викладено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 22.07.2011р. № 1091/11/13-11. Таку ж думку висловлював Верховний Суд України у постанові від 25 листопада 2014 року (ЄДРСР - № 42010782).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Крім того, Вищий адміністративний суд України відмітив, що враховуючи європейське направлення розвитку України та цілі прийняття Закону України від 18 березня 2004 року № 1629-IV «Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу», а також, початку дії Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, правові позиції, сформульовані в рішеннях Європейського суду справедливості, можуть враховуватися адміністративними судами як аргументація відносно гармонійного тлумачення національного законодавства України згідно з загальноприйнятими стандартами правової системи ЄС щодо регулювання відносин стосовно яких виник спір» і рішення Європейського суду є джерелом права.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції"(пункт 1) Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213 передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовує норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про Кабінет Міністрів України», «Про статус народного депутата України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, зазначені положення пункту 5 Прикінцевих положень стосуються порядку призначення пенсій у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Оскільки, процедури призначення та перерахунку пенсії прокурорським працівникам різні за змістом і механізмом їх проведення, тому скасування порядку нарахування пенсій за спеціальними законами з 1 червня 2015 року та подальше призначення таких пенсій на загальних підставах, не впливає на можливість проведення саме перерахунку пенсії, призначеної раніше та у відповідності до діючих на час її призначення норм Закону України «Про прокуратуру».

Також, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому, внесені Законом № 213 VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» стосуються виключно порядку призначення пенсії.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносин, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані провести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Ця правова норма висловлена у постановах Верховного Суду України від 17.12.2013р. (справа № 21-445а13), від 10.12.2013р. (справа № 21-348а13), від 06.10.2015р. (справа № 127/11720/14-а).

Виходячи з викладеного, суд вважає, що у позивача виникло право на перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 04.02.2016 № 18-30вих-16 про підвищення заробітної плати.

Стосовно відсотку пенсії, який належить до перерахування, суд зазначає наступне.

Позивач була звільнена з посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (ст.38 КЗпП України) з 27 березня 2015 року, на підставі наказу прокурора області від 24.03.2015 року № 698к, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці (а.с. 25 зворот).

Відразу після звільнення, у березні 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії виходячи з суми заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Дніпропетровської області № 18-12 вих 15 від 27.03.2016 року.

В звязку з тим, що відповідачем було перераховано пенсію у розмірі 60% від суми заробітної плати, з чим не погодилась позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2015 року, яка набрала чинності, Управлінням пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська з 01.04.2015 року проведено перерахунок пенсії у розмірі 80% від середнього заробітку на час звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури.

Позивач вказане судове рішення не оскаржувала, що свідчить про те, що вона погодилась із розміром пенсії, визначеної судом.

В даному позові позивач стверджує, що на час звільнення загальний стаж її роботи становив 33 роки 3 місяці 16 днів, у тому числі на прокурорських посадах 13 років 7 місяців, що є підставою відповідно до ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» для збільшення пенсії до розміру 86%.

Але ж стаж роботи позивача не змінився з часу її звільнення в березні 2015 року та звернення до суду з позовом про перерахунок пенсії в 2015 році.

Відповідно до ч.1,2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, ОСОБА_1 повинна була дізнатися про загальний стаж роботи, який давав їй право на збільшення розміру пенсії у відсотковому відношенні, не пізніше 27 березня 2015 року в день свого звільнення, і у жодному разі не пізніше 09 квітня 2015 року дати, коли вона отримала повідомлення відповідача про перерахування їй пенсії у розмірі 60% від заробітної плати.

Разом з тим, звертаючись 21 квітня 2016 року з даним позовом до суду, позивач не порушує питання відповідно до ст. 100 КАС України про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з вимогами про збільшення відсотку пенсії з 80% до 86% та не наводить причин пропуску цього строку.

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач повинен провести перерахунок пенсії позивачу на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 04.02.2016 № 18-30вих-16 про підвищення заробітної плати виходячи з розміру 80% від суми заробітку.

Відповідно, вимога позивача щодо зобовязання Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську виплатити позивачу згідно з частиною 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції від 15.01.2011 року різницю між фактично отриманою та належною до виплати сумами пенсії: з 01 квітня 2015 року до 31 грудня 2015 року у розмірі 86% заробітної плати на день її звільнення з роботи, зазначеної у довідці прокуратури Дніпропетровської області № 18-12вих15 від 27.03.2015 року, без обмеження максимального розміру пенсії, а з 01 січня 2016 року до 01 квітня 2016 року у розмірі 86% заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Дніпропетровської області № 18-30вих-16 від 04.02.2016 року, без обмеження максимального розміру пенсії не підлягає задоволенню, оскільки: по-перше, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено не більш як за 12 місяців у разі, якщо пенсіонер набув права на підвищення пенсії, а у даному випадку перерахунок пенсії позивачу вже проведено, а позивач оскаржує правильність цього перерахунку, і по-друге, судом не визнано право позивача на підвищення розміру пенсії у відсотковому відношенні в звязку з пропуском строку звернення до суду, як вже було зазначено вище.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 19, 22, 46, 64, 92 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХII від 05.11.1991 р. (в редакції Закону України № 2663-III від 12.07.2001р.), Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII, ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 99, 100, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії та зобовязання вчинити перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції від 15.01.2011 року та постанов Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року, № 763 від 30.09.2015 та № 1013 від 09.12.2015 року.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську перерахувати згідно з частинами 1,12, 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції від 15.01.2011 року призначену ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року, № 763 від 30.09.2015 та № 1013 від 09.12.2015 року, з 01 квітня 2016 року у розмірі 80% від заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 04.02.2016 року за № 18-30вих-16, без обмеження максимального розміру пенсії та здійснювати відповідні виплати.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою та належною до виплати сумами пенсії без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 квітня 2016 року до моменту фактичного перерахунку пенсії, яку перерахувати на її особистий пенсійний рахунок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Е.В.Женеску