Справа № 334/7205/16-а
Суддя: Дубина Л. А.
Дата ухвалення: 2017-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 13.01.2017
Справа № 334/7205/16-а
Провадження № 2-а/334/140/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2017 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Нестеренко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та розпорядження відповідача щодо визначення стажу роботи на посаді судді та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В обґрунтування позову вказує, що як суддя у відставці перебуває на обліку в УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя, яке 21.09.2016р. призначило йому довічне грошове утримання у розмірі 80% його суддівської винагороди.

11.10.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою при призначення йому довічного грошового утримання у розмірі 90% його суддівської винагороди. Відповідач листом від 25.10.2016р. у задоволенні заяви відмовив.

Крім стажу роботи на посаді судді,позивач має стаж роботи на посадах слідчого в органах МВС 11 років 2 місяці 10 днів, який не був зараховуваний відповідачем при визначенні стажуроботи на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки він має стаж роботи 31 рік 4 місяці 10 днів, який дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру.

З наведених підстав просить визнати протиправними дії відповідача та його розпорядження від 21.09.2016р. щодо визначення стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та призначення позивачу щомісячного довічного грошового утриманняу розмірі 80%, зобов'язати відповідача призначити позивачу з 21.09.2016р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставцівідповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Також просить стягнути з державного бюджету витрати по оплаті судового збору.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги позову та просив його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що при визначенні стажу роботи позивача на посаді суддіУПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя правомірно виходило з положень ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI (в редакції, чинній на дату звернення позивача за призначенням довічного грошового утримання судді у відставці), приймаючи до уваги лише стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді. Згідно ст. 141 Закону №2453-VI (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №4-рп/2016), щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно поданих позивачем документів, його загальний стаж роботи на посаді судді становить 20 років2 місяці, відтак, позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 21.09.2016р. З наведених підстав просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 11.10.1996р. по 16.02.1996р. (4 роки 4 місяці 6 днів) працював на посаді судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, з 27.11.2000р. по 19.09.2016р. (15 років 9 місяців 24 дні) - на посаді судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Загальний стаж роботи на посаді судді склав 20 років 2 місяці.

З 19.09.2016р. ОСОБА_1 відрахований зі складу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у зв'язку зі звільненням з посади судді, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016р. №1513-VIII, у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.8,9).

Згідно наказу Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області №191 від 17.07.2006р. суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя МухінА.В. з 20.07.2006р. отримав право на щомісячне довічне грошове утримання 90% передбаченого Законом України «Про статус суддів» щомісячного грошового утримання, належного йому у разі виходу у відставку (станом на 23.07.2006р. стаж роботи ОСОБА_1, що дає йому право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання становив 25 років), виплата якого була припинена з 01.01.2012р. у зв'язку зі змінами у законодавстві (а.с.10).

З 25.02.2015р. позивач перебуває на обліку УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя у зв'язку з призначенням йому пенсії за віком, обчисленої згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

21.09.2016р. позивач звернувся до УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», надавши всі необхідні документи.

За результатами розгляду поданих документів відповідач визначив загальний стаж роботи позивача на посаді судді 20 років 2 місяціта згідно розпорядження від 22.09.2016р. призначив ОСОБА_1 з 21.09.2016р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітку позивача, підтвердженого довідкою від 19.09.2016р. №08-03/919.

Згідно розрахунку стажу, до стажуроботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці і від якого розраховано розмір грошового утримання, відповідачем зараховано роботу позивача на посаді судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з 11.10.1996р. по 16.02.1996р. (4 роки 4 місяці 6 днів)і на посаді судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з 27.11.2000р. по 19.09.2016р. (15 років 9 місяців 24 дні).

При цьому відповідач виходив з положень ст.ст. 135, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (в редакції, чинній на дату звернення за призначенням довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №4-рп/2016).

Вказані дії та рішення відповідача суперечать вимогам закону, який регулює спірні правовідносини.

Так, відповідно до ч.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), чинного на час виникнення спірних правовідносин, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 135 цього Закону (у редакції, чинній після 28 березня 2015 року) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 має загальний стаж роботи на посаді судді 20 років 2 місяці.

При цьому ОСОБА_1 набув достатнього для відставки стажу роботи на посаді судді, у зв'язку з чим Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016р. №1513-VIII «Про звільнення суддів» був звільнений з посади судді у зв'язку з відставкою.

Стаж роботи на посаді судді, який надає позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, визначаєтьсяна підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла до 28 березня 2015 року (до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII).

Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Водночас, частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як вбачається з трудової книжки позивача, розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 20.09.2016р. №01-24/28/2016, він маєстаж роботи на посадах слідчих,а саме:

слідчого відділу внутрішніх справ Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області (з 01.08.1980р. по 03.02.1982р.);

заступника начальника слідчого відділу Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області (з 03.02.1982р. по 28.10.1986р.);

слідчим відділу внутрішніх справ Заводського райвиконкому м. Запоріжжя (з 28.10.1986р. по 06.02.1987р.);

слідчим відділу внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Запоріжжя (з 06.02.1987р. по 01.08.1989р.);

заступника начальника слідчого відділу внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Запоріжжя (з 01.08.1989р. по 10.10.1991р.).

Таким чином, позивач має 11 років 02 місяці10 днів(з 01.08.1980р.по 10.10.1991р.) стажу роботи на посадах слідчого в органах внутрішніх справ, який був зарахований при визначенні стажу роботи позивача для відставки, іповинен бути зарахований для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, до стажу роботи ОСОБА_1, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім 20 років 02 місяцівстажу роботи на посаді судді, підлягає зарахуванню 11 років 02 місяці 10 днівстажу роботи на посадах слідчого в органах внутрішніх справ. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1, що дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 31 рік 04 місяці10 днів, що неправомірно не враховано відповідачем при обчисленні стажу та призначенні позивачу довічного грошового утримання.

При цьому суд виходить з такого.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності ї недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку та призначення довічного грошового утримання, з огляду на те, що ОСОБА_1набув таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення такого права суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності, суд вважає, що до стажу роботи на посаді судді позивача має бути зараховано його роботу на посаді слідчого в органах внутрішніх справ.

З огляду на викладене, дії відповідача щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди, виходячи лише із стажу роботи на посаді судді, без врахування стажу роботи на посадах слідчого в органах внутрішніх справ, суд вважає неправомірними.

Питання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регламентуються положеннями ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року№ 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, та визначено, що частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином відповідно до наведених положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивач має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. № 4-рп/2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачем сплачено 551, 20 грн. судового збору на рахунок Державного бюджету України в особі Управління ДКСУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області, то ж, ця сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя

Керуючись ст.ст. 8, 17, 18, 86, 87, 94, 158-163, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії та розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя щодо визначення стажу роботи на посаді судді та призначення ОСОБА_1щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжяз 21.09.2016 року призначити та виплатитиз урахування раніше виплачених сум ОСОБА_1щомісячне довічне грошове утримання судді у відставцівідповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_2 суму судових витрат у розмірі 1102,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі скарги через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Дубина Л.