Справа № 186/140/17
Суддя: Кривошея С. С.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 186/140/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Кривошея С.С., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першотравенського обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про оскарження дій субєкта владних повноважень і зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Першотравенського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про оскарження дій субєкта владних повноважень і зобовязання вчинити певні дії, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо припинення їй виплати пенсії державного службовця та зобовязати Першотравенське обєднане Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити їй виплату пенсії державного службовця починаючи з 01 червня 2015 року по 19 жовтня 2016 року.

В обґрунтування позову зазначає, що вона отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (Закон № 3723-ХІІ) з 23.10.2007 року по 31.03.2015 року.

З 01.04.2015 року виплату пенсії їй припинено. З 01.04.2015 по 19.10.2016 року, вона, як діючий держслужбовець, взагалі не отримувала ніякої пенсії. З цього питання вона неодноразово зверталась до відповідача, але виплату пенсії відновлено не було.

В своєму листі управління мотивує відмову тим, що в зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02 березня 2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24 грудня 2015 року, з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених зокрема Законом України «Про державну службу», пенсії призначені відповідно до цього Закону не виплачуються.

Таким чином, вона була позбавлена соціальної гарантії у вигляді пенсійного забезпечення та порушені ст.ст. 22, 58 Конституції України, якими гарантовано «Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод». За таких обставин, у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватися окремі закони, якими були б внесені зміни до Конституції України.

Станом на 01.04.2015 року посада, на якій вона працювала, дійсно, давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Разом з тим, відповідно до п.5 р. ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VІІІ, у разі не прийняття до 01.06.2015 р. Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу»; «Про прокуратуру»; «Про судоустрій і статус суддів»; «Про статус народного депутата України»; «Про Кабінет Міністрів України»; «Про судову експертизу»; «Про Національний банк України»; «Про службу в органах місцевого самоврядування»; «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Вказаний в п.5 р. III «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», та інші є скасованими. Тобто правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, судді та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного грошового утримання згідно спеціальних законів, припинили свою дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

Таким чином, з 01.06.2015 року посада, на якій вона працювала, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч.4 ст.37 Закону України «Про державну службу» підстави для невиплати пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 01.06.2015 року перешкоди для виплати їй вказаної пенсії відсутні.

Отже, з 01.06.2015 року виплата пенсії за віком, припиненої відповідно до частини 4 статті 37 Закону України «Про державну службу», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому є однозначним, що поновити її права та інтереси іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії не можливо.

У зв'язку з викладеним вважає, що відповідачем було безпідставно припинено виплату їй пенсії та неправомірно відмовлено у відновленні права на її отримання.

Суддею винесено ухвалу про відкриття скороченого провадження у справі, копію якої направлено відповідачу. Відповідач копію ухвали про відкриття скороченого провадження отримав, надав суду свої заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнають з наступних підстав.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Першотравенському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 23.10.2007 року.

Згідно з даними трудової книжки, станом на 01.04.2015 року, ОСОБА_1 працювала на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в м. Першотравенську Дніпропетровської області, з 01.04.2016 року по 19.10.2016 року на посаді начальника Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Відповідно до п.6 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02 березня 2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 від 24 грудня 2015 року, з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про державну службу» не виплачуються.

Відповідно до п. 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії.

Вказані норми Закону є діючими, не були визнані неконституційними, іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України.

Єдиним винятком, про що зазначено у самому Законі № 213, є лише пенсійні виплати інвалідам 1 та 2 груп, інвалідам війни 3 групи та учасникам бойових дій, особам, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак, позивач не належить до жодної з цих категорій.

Крім того, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визначено що у разі неприйняття до 01.06.2015 р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 р., скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу»; «Про прокуратуру»; «Про судоустрій і статус суддів»; «Про статус народного депутата України»; «Про Кабінет Міністрів України»; «Про судову експертизу»; «Про Національний банк України»; «Про службу в органах місцевого самоврядування»; «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України: при цьому вказаний пункт не містить приписів щодо відновлення виплати пенсії як такої, а отже обмеження у виплаті пенсії для працюючих пенсіонерів продовжують діяти, відповідно позивачеві, працюючому на посаді державного службовця, правові підстави для поновлення виплати, призначеної раніше пенсії, згідно вказаного закону - відсутні.

Відповідна правова позиція викладена і в постанові ВАСУ від 25.02.2016 року (справа № К/800/40894/15).

Передбачене пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 скасування з 01 червня 2015 року норм щодо пенсійного забезпечення за Законом України «Про державну службу» стосується виключно питань призначення цих пенсій та не спростовує умов, порядку та періоду тимчасового обмеження виплати пенсій.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2,1 пункту 2 Рішення).

При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними.

Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть, бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином, оскільки позивач у період з 01.04.2015 року по 19.10.2016 року працювала на посаді, що відноситься до посад державної служби, у Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, були відсутні підстави для нарахування та виплати їй пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» з моменту 01.04.2015 року по момент звільнення 19.10.2016 року.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи встановлюється 6-ти місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

З огляду на ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

З адміністративного позову, поданого до суду 06.02.2017 року, вбачається, що позивачем заявлено вимоги про поновлення виплати пенсії з 01.06.2015 року, хоча будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом, якщо позивач вважала, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються її права та законні інтереси.

Закон України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про державну службу» та зміни до них, офіційно публікуються в періодичних виданнях після їх прийняття. Отже, положення цих правових актів є загальнодоступними.

Таким чином вважають, що позовні вимоги позивача про оскарження дій Першотравенського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області і зобов'язання вчинити певні дії щодо поновлення виплати пенсії державного службовця з 01.06.2015 року по 19.10.2016 року підлягають залишенню без розгляду.

Просять суд в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи вважаю, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. У разі невідповідальності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Першотравенському обєднаному УПФУ в Дніпропетровській області та з 23 жовтня 2007 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

З 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року позивач працювала начальником Управління Пенсійного фонду України в місті Першотравенську Дніпропетровської області, а з 01 квітня 2016 року по 19 жовтня 2016 року начальником Першотравенського обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, є державним службовцем.

З 01 квітня 2015 року по 19 жовтня 2016 року, відповідачем виплату вказаної вище пенсії позивачу припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, як працюючому державному службовцю.

Позивач звернулась до відповідача з листом, в якому просила поновити їй виплату пенсії державного службовця за період з 01 квітня 2015 року по 19 жовтня 2016 року.

03 лютого 2017 року листом № Б1-17 відповідач відмовив позивачу в поновленні виплати пенсії у звязку з відсутністю для цього підстав.

Приписами ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції, яка набрала чинності з 01 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються, у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідач вважає, що оскільки позивач працювала на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 01 квітня 2015 року по 19 жовтня 2016 року пенсія, призначена згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» їй виплачуватись не повинна.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначались.

З 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працювала позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, передбачені статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Враховуючи викладене, вважаю, що з 01 червня 2015 року виплата пенсії підлягала відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати, але у звязку з пропуском строків на звернення до суду з позовом, передбачених ст.99 КАС України, ухвалою судді Першотравенського міського суду від 14 лютого 2017 року позовні вимоги позивача залишені без розгляду в частині заявлених нею вимог за період з 01 квітня 2015 року до 05 серпня 2016 року.

Розглядаючи позовні вимоги по суті, в частині позовних вимог за період з 06 серпня 2016 року по 19 жовтня 2016 року, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону від 24.12.2015 року № 911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, встановлено, що тимчасово у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Вказані норми кореспондуються з приписами ч.4 ст.37 Закону України «Про державну службу», в редакції Закону від 24.12.2015 року № 911-VII, відповідно до яких тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-12), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Отже, припинення особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», виплати пенсії/щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2016 року на відміну від положення, яке діяло у 2015 році, законодавець не повязує з можливістю в подальшому призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання за спеціальними законами.

З огляду на вказане з 06.08.2016 року по 19.10.2016 року пенсія позивачу не виплачувалась відповідно до вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 69, 94, 104, 159, 160, 163, 183-2 КАС України,- суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першотравенського обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про оскарження дій субєкта владних повноважень і зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: С.С. Кривошея.