Справа № 423/3652/16-а
Суддя: Лизенко І. В.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

єдиний унікальний номер справи 423/3652/16-а
номер провадження 2а/423/24/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області у складі:

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Лугової Н.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у судовій залі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірними дій щодо не зарахування періодів роботи до пільгового стажу, визнання неправомірним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язання до вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищеназваною позовною заявою та із заявою про уточнення позовних вимог від 13.02.2017, посилаючись на те, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах на підставі ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак рішенням від 24.10.2016 йому було відмовлено у цьому, оскільки довідка, що підтверджує пільговий стаж, видана підприємством, яке знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади, а тому вважається недійсною. Згідно записів у трудовій книжці він працював з 25.07.1980 по 18.09.1981 на шахті «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля» на посаді підземний гірник очисного вибою. Вважає, що за наявності запису в трудовій книжці відповідач неправомірно відмовив у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як не повинен був вимагати уточнюючу довідку. Просив суд, уточнивши позовні вимоги, визнати неправомірними дії відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу у відповідності до ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» роботу на шахті «Пролетарська» Стаханівського виробничого обєднання по видобутку «Стахановвугілля» з 25.07.1980 по 18.09.1981 та призначення пенсії незалежно від віку відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 24.10.2016 про відмову в призначенні пенсії згідно ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язати відповідача зарахувати до пільгового стажу, що дає право на пенсію відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи на шахті «Пролетарська» Стаханівського виробничого об'єднання по видобутку «Стахановвугілля» - з 25.07.1980 по 18.09.1981; зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію з 11.05.2016 відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити виплату пенсії; допустити негайне виконання постанови в порядку п.1 ч.1 ст.256 КАС України; стягнути на користь позивача судові витрати на сплату судового збору.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, підтвердив викладене у позові, доповнивши, що предметом позову не є період роботи на шахті «Долинська» Сахалінвугілля, бо немає жодних доказів.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, суду усно та письмово, в тому числі уточнивши заперечення (а.с.14, 30), пояснила, що позивач має загальний стаж роботи 31 рік 03 місяці 28 днів, в тому числі на підземних роботах 11 місяців 07 днів. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мав би право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 1 рік за кожен повний рік роботи на підземних роботах на підставі ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак неможливо зарахувати період його роботи на шахті «Пролетарська» з 25.07.1980 по 18.09.1981, так як шахта ліквідована без правонаступників та архів знаходиться на тимчасово окупованій території, в зв'язку з чим неможливо перевірити надану позивачем підтверджуючу довідку; період роботи на шахті «Долинська» з 28.03.1983 по 29.07.1983 довідкою не підтверджено. Оскільки позивачу зараховано лише 11 місяців 07 днів спеціального стажу, то пенсійний вік зниженню не підлягає. Представник відповідача також додала, що позивачем надано уточнюючу довідку №229 від 19.06.2013, однак відсутня можливість перевірити її достовірність через перебування архіву на тимчасово окупованій території.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

09 серпня 2016 року позивач звернувся до УПФ України у Попаснянському районі Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі статті 14 частини 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується копією заяви ОСОБА_1 (а.с.91) та визнано сторонами.

Рішенням УПФ України у Попаснянському районі Луганської області від 24.10.2016 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного спеціального стажу роботи (а.с.8).

Рішення мотивоване тим, що позивач має загальний стаж роботи 31 рік 3 місяці 28 днів, в тому числі на підземних роботах 11 місяців 07 днів. Згідно записів трудової книжки заявник працював на шахті «Пролетарська» з 25.07.1980 по 18.09.1981, та на шахті «Долинська» з 28.03.1983 по 29.07.1983. ОСОБА_1 надав довідку, підтверджуючу пільговий стаж роботи на шахті «Пролетарська» за період з 25.07.1980 по 18.09.1981. Зарахувати роботу на шахті «Пролетарська» Виробничого об'єднання по видобутку «Стахановвугілля» до пільгового стажу роботи на підставі трудової книжки немає можливості, оскільки підприємство знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади, відсутній доступ до архівів установ та підприємств. Відповідно до постанови КМ України від 07.11.2014 №595 з 01.12.2014 будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі, вважаються недійсними та не можуть прийматися до розгляду.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Частиною 2 статті 14 цього ж Закону передбачено, що при наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» знижується на 1 рік.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

10 травня 2016 року позивач досяг 58-річного віку.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пов'язує виникнення права на пенсію на пільгових умовах, якщо особа має стаж на підземних гірничих роботах по видобутку вугілля за умови безпосередньої зайняті повний робочий день на цих роботах.

Якщо ця інформація не відображена у трудовій книжці, то ці відомості підтверджуються уточнюючими довідками підприємства згідно з абз.1 п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно записів у трудовій книжці позивача (а.с.52-57) щодо спірного періоду роботи: позивач 25.07.1980 прийнятий на шахту «Пролетарська» у якості гірника підземного очисного вибою, та був звільнений 18.09.1981 за ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Позивачем відповідачу надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №229 від 19.06.2013 року, видану Державним підприємством «Луганськвугілля», якому передано архів шахти «Пролетарська» (а.с.35), згідно якої позивач працював на шахті «Пролетарська» з 25.07.1980 по 18.09.1981 за посадою гірник очисного вибою підземний, дільниця з видобутку вугілля; відпусткою без збереження заробітної плати не користувався, мав прогули 10.01.1981, 21.01.1981-22.01.1981; переведення на легшу роботу з 20.08.1981 по 24.08.1981.

Оскільки ця довідка видана підприємством до початку антитерористичної операції, то відсутні підстави для визнання її недійсною.

Окрім того, зазначені у трудовій книжці та у довідці №229 факти щодо роботи позивача на шахті «Пролетарська» підтверджуються показами свідка ОСОБА_3

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він знає позивача, так як разом працювали на шахті «Пролетраська». Він працював на шахті «Пролетарська» з 1962 року до виходу на пенсію у 1990 році. Підтверджує, що позивач також працював на шахті «Пролетраська» у 1980-1981 роках. Вони разом працювали гірниками очисного вибою, разом виконували роботу. Йому зараховано стаж роботи на шахті «Пролетарська» до пільгового стажу з 1962 року по 1990 рік.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_3 (а.с.50-51) він працював на шахті «Пролетарська» підземним кріпильником, учнем гірника очисного вибою підземним, гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею, учнем гірника з ремонту гірничих виробок, гірником з ремонту гірничих виробок підземним з 14.03.1962 по 20.10.1990.

Відповідно до витребуваного судом у відповідача розрахунку стажу ОСОБА_3 (а.с.49) періоди роботи останнього з 14.03.1962 по 20.10.1990 зараховані до пільгового стажу СП1 - шахтарі ДВАТ шахта «Пролетарська».

Отже, суд вважає підтвердженим стаж роботи позивача на підземних роботах на шахті «Пролетарська» у якості гірника підземного очисного вибою з 25.07.1980 по 18.09.1981 з повним робочим днем під землею, за виключенням днів прогулу 10.01.1981, 21.01.1981-22.01.1981, та переведення на легшу роботу з 20.08.1981 по 24.08.1981 (всього 8 днів).

Таким чином, до спеціального стажу за цей період слід включити роботу позивача у якості гірника підземного очисного вибою на шахті «Пролетарська» з 25.07.1980 по 09.01.1981, з 11.01.1981 по 20.01.1981, з 23.01.1981 по 19.08.1981, з 25.08.1981 по 18.09.1981. Позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Отже спеціальний стаж позивача, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, на шахті «Пролетарська» складає 1 рік 1 місяць 16 днів.

З врахуванням визнаного відповідачем спеціального стажу 11 місяців 07 днів, стаж роботи позивача, який дає право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку за ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», складає 2 роки 23 дні.

На підставі ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійний вік позивача знижується на два роки.

Як зазначено вище, позивачу 10.05.2016 виповнилося 58 років.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач звернувся за пенсією 09.08.2016, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Таким чином, пенсія підлягає призначенню позивачеві з 11 травня 2016 року.

Щодо неможливості перевірки відповідачем уточнюючої довідки через зберігання архіву на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади (м.Кадіївка Луганської області), суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувача вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який у спірний період працював на шахті, архів якої на даний момент знаходиться на тимчасово окупованій території України, у зв'язку з чим він позбавлений можливості надати первинні документи на підтвердження уточнюючої довідки.

На переконання суду, така вимога відповідача може бути визнана цілком виправданою в звичайній ситуації, оскільки формально вона базується на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та має на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці. Проте в ситуації позивача ця вимога становить дискримінаційне поводження по відношенню до осіб, які мають трудовий стаж на підприємствах, які залишилися на території, що на даний момент є тимчасово окупованою, адже такі особи навіть теоретично не можуть надати відповідні документи (як показує практика, навіть у тих випадках, коли ці особи надають відповідні документи, то органи пенсійного фонду не визнають їх легітимність), а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації позивача є проявом непрямої дискримінації. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в особливій ситуації позивача суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Таким чином, суд вважає обґрунтованими заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання дій та рішення відповідача неправомірними, про зобов'язання до призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та частково обґрунтованими - про зобов'язання до врахування періоду роботи до спеціального стажу.

На підставі викладеного, ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст.26, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст. ст. 2, 11, 159-163, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірними дій щодо не зарахування періодів роботи до пільгового стажу, визнання неправомірним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язання до вчинення певних дій задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області щодо не зарахування до пільгового стажу у відповідності до ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» роботу ОСОБА_1 на шахті «Пролетарська» Стаханівського виробничого об'єднання по видобутку «Стахановвугілля» з 25.07.1980 по 18.09.1981 та призначення пенсії.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області від 24.10.2016 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії згідно ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області зарахувати до пільгового стажу, що дає право на пенсію відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи ОСОБА_1 на шахті «Пролетарська» Стаханівського виробничого об'єднання по видобутку «Стахановвугілля» - з 25.07.1980 по 09.01.1981, з 11.01.1981 по 20.01.1981, з 23.01.1981 по 19.08.1981, з 25.08.1981 по 18.09.1981.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11.05.2016 та здійснити виплату пенсії.

Допустити негайне виконання постанови в частині присудження виплати пенсії в межах платежу за один місяць.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський районний суд Луганської області.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження, якщо судове рішення не скасовано.

Суддя І.В. Лизенко