Справа № 803/58/17
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2017-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 року Справа № 803/58/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представників позивача Севрук Л.В., Сидорука Р.В.,

представників відповідача Довгун Т.В., Кузьменко О.О., Рудик А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМО Україна» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМО Україна» (далі - ТзОВ «КОМО Україна») звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішень від 11.10.2016 року №, №, № та від 12.10.2016 року №.

10.02.2017 року представник позивача за вх. №1409/17 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.10.2016 року №, №, від 12.10.2016 року № та від 26.01.2017 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 22.06.2016 року по 03.08.2016 року ГУ ДФС у Волинській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТзОВ «КОМО Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 24.11.2014 року по 31.03.2016 року.

За результатами зазначеної перевірки, ГУ ДФС у Волинській області складено акт від 10.08.2016 року №334/03-20-14-01/39507437.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Волинській області були винесені податкові повідомлення - рішення № від 11.10.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 517 168,75 грн., з них 413 735,00 грн. - за основним платежем, 103 433,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 11.10.2016 року про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 130 138,00 грн. та сплату штрафних санкцій в розмірі 45 653,30 грн. за платежем податок на додану вартість; № від 12.10.2016 року про сплату штрафних санкцій в розмірі 870 146,45 грн. за платежем штрафні санкції за порушення законодавства, норм, що регулюють обіг готівки, застосування реєстраторів розрахункових операцій; № від 26.01.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 7 816 329,25 грн., з них 6 962 493 грн. - за основним платежем, 853 836,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач вважає необґрунтованими висновки податкового органу, викладені в акті перевірки про безтоварність (нереальність) операцій по правочинах, укладених із контрагентами ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім», оскільки реальність, правомірність і відповідність господарських операцій діючому законодавству підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами.

З огляду на викладене, з врахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті ГУ ДФС у Волинській області від 11.10.2016 року №, №, від 12.10.2016 року № та від 26.01.2017 року №.

Представники позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити, визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Представники відповідача в судовому засіданні та в письмових запереченнях позов не визнали. Вважають, що в ході перевірки не встановлено факту реального здійснення господарських операцій між ТзОВ «КОМО Україна» та ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім», а первинні документи складені позивачем та контрагентами не можуть братися до уваги як достовірні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що на підставі наказу №655 від 14.04.2015 року про проведення перевірки в період з 22.06.2016 року по 03.08.2016 року ГУ ДФС у Волинській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТзОВ «КОМО Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 24.11.2014 року по 31.03.2016 року.

За результатами зазначеної перевірки, ГУ ДФС у Волинській області складено акт від 10.08.2016 року №334/03-20-14-01/39507437.

Не погодившись з висновком актом №334/03-20-14-01/39507437, ТзОВ «КОМО Україна» подало заперечення вих. №22/08-ЮВ/П від 22.08.2016 року, за результатами розгляду якого, ГУ ДФС у Волинській області прийнято рішення про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТзОВ «КОМО Україна» з питань, що становлять предмет заперечення.

За результатами проведення позапланової виїзної документальної перевірки ГУ ДФС у Волинській області складено акт №444/03-20-14-03/39507437 від 30.09.2016 року «Про результати позапланової виїзної перевірки ТзОВ «КОМО Україна» з питань, що становлять предмет заперечення.

З листа ГУ ДФС у Волинській області вих.№5196/10/03-20-14-01 від 07.10.2016 року вбачається, що подані ТзОВ «КОМО Україна» заперечення підлягають частковому задоволенню, а саме в частині дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних, викладених п .3 висновку акту від 10.08.2016 року №334/03-20-14-01/39507437. Щодо інших порушень, викладених в акті планової перевірки від 10.08.2016 року №334/03-20-14-01/39507437 та позапланової перевірки від 30.09.2016 року №444/03-20-14-03/39507437, підстав для задоволення вимог, зазначених в запереченні, не має.

За результатами розгляду заперечення та проведення позапланової перевірки, ГУ ДФС у Волинській області було прийнято податкові повідомлення-рішення № від 11.10.2016 року (форми «Р») про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 8 404 036,25 грн., з них 7 550 200,00 грн. - за основним платежем, 853 836,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 11.10.2016 року (форми «Р») про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 517 168,75 грн., з них 413 735,00 грн. - за основним платежем, 103 433,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 11.10.2016 року (форми «В4») про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 130 138,00 грн. та сплату штрафних санкцій в розмірі 45 653,30 грн. за платежем податок на додану вартість; № від 12.10.2016 року (форми «С») про сплату штрафних санкцій в розмірі 870 146,45 грн. за платежем штрафні санкції за порушення законодавства, норм, що регулюють обіг готівки, застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Позивач не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями оскаржив їх в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Волинській області.

Рішенням від 09.11.2016 року №24079/6/99-99-10-01-01-25 ДФС України продовжено строк розгляду скарги до 29.12.2016 року.

29.12.2016 року позивачем отримано від ДФС України Рішення про результати розгляду скарги від 21.12.2016 року за №27498/6/99-99-11-01-01-25, яким скасоване податкове повідомлення-рішення № в частині донарахувань по операціях за період 2015 року щодо яких підтверджено здійснення оплати скаржником грошовими коштами на користь ПП «Орім» і не встановлено наявність дебіторської заборгованості за 2015 рік, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкові повідомлення рішення ГУ ДФС у Волинській області від 11.10.2016 року №, №, від 12.10.2016 року № залишено без змін, а скаргу ТзОВ «КОМО Україна» задоволено частково.

Внаслідок скасування податкового повідомлення-рішення № ГУ ДФС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 26.01.2017 року (форми «Р») про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 7 816 329,25 грн., з них 6 962 493 грн. - за основним платежем, 853 836,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, тому позивачем в судовому засіданні уточнено позовні вимоги шляхом скасування також останнього податкового повідомлення-рішення.

Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, приходить до висновку, що не заслуговує на увагу суду висновок відповідача про порушення позивачем ст.22 ст.23 п.п.14.1.231 п.14.1 ст. 14, п.п134.1.1 п.134 ст. 134, п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.7 ст.201 ПК України по правочинах, укладених із контрагентами ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» та спростовується наступним.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені Податковим кодексом України.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Згідно приписів пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (робіт, послуг) (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

З аналізу положень підпунктів 198.6 та 198.3 статті 198 Податкового кодексу України виходить, що виникнення у платника податку на додану вартість права на включення податку до податкового кредиту пов'язано із фактичним відбуттям господарської операції з постачання товарів (виконання робіт, надання послуг), визначеної в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі за текстом Закон №996-XIV). Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані із рухом активів, зміною зобов'язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів.

Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність вчинення (фактичне відбуття) господарської операції, відповідність вчиненої господарської операції господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

При цьому щодо формування позивачем податкового кредиту з податку на прибуток підприємств слід зазначити наступне.

Порядок обчислення та сплати податку на прибуток підприємств до 01.04.2011 року регулювались Законом № 283/97-ВР, а з 01.04.2011 року - ПК України.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140і статтю 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу положень вищенаведених нормативно-правових законодавчих актів вбачається, що не можуть належати до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Разом з цим, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог чи, іншими документами, передбаченими законодавством. Також з проаналізованих норм випливає, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Висновок ГУ ДФС у Волинській області про нереальність угод, укладених між ТзОВ «КОМО Україна» та ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» базується на тому, що операції між ТзОВ «КОМО Україна» та контрагентами не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання таких видів робіт, послуг, постачання ТМЦ або здійснення діяльності, тому зроблено висновок про відсутність у суб'єкта господарювання необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

За таких обставин відповідачем констатовано, що усі операції з ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» не спричиняють реального настання правових наслідків, а відтак є нікчемними.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, вищеназваний висновок про нереальність укладених між позивачем та ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» договорів вважає неправомірним та спростовується наступним.

Щодо правовідносин позивача з ТзОВ «Інвест Оксі Груп» суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ТзОВ «КОМО Україна» та ТзОВ «Інвест Оксі Груп» (дистриб'ютор) укладено дистриб'юторські договори №УК-159 від 20.09.2015 року та №УК-162 від 11.01.2016 року (том 1 а.с. 39-58) згідно умов яких товариство продає, а дистриб'ютор купує в товариства молочну продукцію в асортименті та бере на себе зобов'язання по реалізації та організації її збуту в межах визначеної території та на умовах передбачених даним договором.

Реальність проведення зазначених вище господарських операцій, а саме поставка товару ТзОВ «КОМО Україна» до покупця ТзОВ «Інвест Оксі Груп» підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, які оглянуті судом та додані до матеріалів справи (том 1 а.с. 103-186, том 2 а.с. 133-177).

Оплата за вищевказаний товар проводилась у безготівковій формі відповідно до умов договорів, що вбачається з акту перевірки (сторінка 7), де вказано, що протягом 2015 року та за 1 квартал 2016 року з даним контрагентом проведена оплата (отримано дохід від реалізації товарів) в сумі 32 300 007,37 грн., що й не заперечується представниками сторін в судовому засіданні.

За фактом реалізації позивачем виписано покупцю податкові накладні, які оглянуті судом та додані до матеріалів справи (том 1 а.с. 187-251, том 2 а.с. 1-132).

Як вбачається з вказаних первинних бухгалтерських документів (договори, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні), ТзОВ «КОМО Україна» на виконання умов дистриб'юторських договорів №УК-159 від 20.09.2015 року та №УК-162 від 11.01.2016 року продало ТзОВ «Інвест Оксі Груп» молочної продукції на загальну суму 32 690 219,76 грн. Станом на 31.03.2016 року оплата за товар проведена в безготівковому порядку в сумі 32 300 007,37 грн.

Отже, вказаними документами, які оглянуті судом, підтверджується факт поставки товару та отримання прибутку.

Щодо правовідносин позивача з ТзОВ «Фреш Фуд Трейд» суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ТзОВ «КОМО Україна» та ТзОВ «Фреш Фуд Трейд» (дистриб'ютор) укладено дистриб'юторський договір №УК-146 від 06.01.2015 року (том 1 а.с. 62-69) згідно умов якого товариство продає, а дистриб'ютор купує в товариства молочну продукцію в асортименті та бере на себе зобов'язання по реалізації та організації її збуту в межах визначеної території та на умовах передбачених даним договором.

На виконання умов зазначеного дистриб'юторського договору ТзОВ «КОМО Україна» здійснило поставку молочної продукції в адресу ТзОВ «Фреш Фуд Трейд».

Реальність проведення зазначених вище господарських операцій, а саме поставка товару ТзОВ «КОМО Україна» до покупця ТзОВ «Фреш Фуд Трейд» підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, які оглянуті судом та додані до матеріалів справи (том 2 а.с. 178-189, 218-226).

Оплата за вищевказаний товар проводилась у безготівковій формі відповідно до умов договорів, що вбачається з акту перевірки (сторінка 9-10), де вказано, що протягом 2015 року з даним контрагентом проведена оплата (отримано дохід від реалізації товарів) в сумі 5 890 183,06 грн., що й не заперечується представниками сторін в судовому засіданні.

За фактом реалізації позивачем виписано покупцю податкові накладні, які оглянуті судом та додані до матеріалів справи (том 2 а.с. 190-217).

Як вбачається з досліджених первинних бухгалтерських документів (договори, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні), ТзОВ «КОМО Україна» на виконання умов Дистриб'юторського договору №УК-146 від 06.01.2015 року, продало ТзОВ «Фреш Фуд Трейд» молочної продукції на загальну суму 5 890 183,06 грн. Оплата за товар проведена в сумі 5 890 183,06 грн. в безготівковому порядку.

Вказаними документами, які оглянуті судом, підтверджується факт поставки товару та отримання прибутку.

Щодо правовідносин позивача з ТзОВ «Імпульс» суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ТзОВ «КОМО Україна» (продавець) та ТзОВ «Імпульс» (покупець) укладено договори №03/02 від 03.02.2015 року та №27/03 від 27.03.2015 року (том 1 а.с. 72-75) згідно умов яких Продавець зобов'язується передати у власність Покупця суху молочну демінералізовану сироватку, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору. Згідно умов договору товар постачається на умовах EXW (ІНКОТЕРМС-2010) - самовивіз зі складу продавця.

На виконання умов зазначених договорів ТзОВ «КОМО Україна» здійснило відпуск продукції в адресу ТзОВ «Імпульс».

Так, реальність проведення зазначених вище господарських операцій, а саме поставка товару ТзОВ «КОМО Україна» до покупця ТзОВ «Імпульс» підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, які оглянуті судом та додані до матеріалів справи (том 2 а.с. 227-232, 247-248).

Оплата за вищевказаний товар проводилась у безготівковій формі відповідно до умов договорів, що вбачається з акту перевірки (сторінка 9), де вказано, що протягом 2015 року та за 1 квартал 2016 року з даним контрагентом проведена оплата (отримано дохід від реалізації товарів) в сумі 1 034 500 грн., що й не заперечується представниками сторін в судовому засіданні.

За фактом реалізації позивачем виписано покупцю податкові накладні, які оглянуті судом та додані до матеріалів справи (том 2 а.с. 233-246).

Як вбачається з досліджених первинних бухгалтерських документів (договори, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні), ТзОВ «КОМО Україна» на виконання умов договорів №27/03 від 27.03.2015 року та №03/02 від 03.02.2015 року реалізувало ТзОВ «Імпульс» суху молочну демінералізовану сироватку на загальну суму 1 034 500 грн. Оплата за товар проведена в сумі 1 034 500 грн. в безготівковому порядку.

Вказаними документами, які оглянуті судом, підтверджується факт поставки товару та отримання прибутку.

Щодо правовідносин позивача з ПП «Орім» суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ТзОВ «КОМО Україна» та ПП «ОРІМ» укладено договір про надання маркетингових послуг №650 від 01.02.2015 року (том 1 а.с. 83-87).

У відповідності до умов укладеного договору, ПП «Орім» зобов'язалось надати для ТзОВ «КОМО Україна» маркетингові послуги, а замовник зобов'язався прийняти належно надані виконавцем послуги і оплатити їх на умовах і в порядку, вказаному в договорі. Перелік і вид послуг вказуються в додатку до Договору.

Відповідно до підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Реальність проведення зазначених вище господарських операцій, а саме надання маркетингових послуг ТзОВ «КОМО Україна» підтверджується актом здачі-прийняття робіт №033163 від 31.03.2015 року з детальним звітом про надані послуги і отримані результати, який оглянуто судом та доданий до матеріалів справи. ПП «Орім» надано маркетингові послуги, а саме: проведення фокус-груп, обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту, проведення телефонного опитування респондентів, визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі, визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у кількісному виразі, що приймали участь у дослідженні, визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні, проведення фокус-груп, проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування, визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі, проведення фокус-груп, всього на загальну суму 3 2565 040 грн. (том 1 а.с. 90-93, том 3 а.с. 1-181).

Формування податкового кредиту за фактами цих послуг підтверджується податковими накладними за березень 2015 року, які оглянуто судом та додані до матеріалів справи (том 1 а.с. 94-102).

Оплата за вищевказані послуги проводилась у безготівковій формі відповідно до умов договору, що вбачається з акту перевірки (сторінка 18), де вказано, що протягом 2015 року з даним контрагентом проведена оплата за послуги в сумі 3 265 040 грн., що й не заперечується представниками сторін в судовому засіданні.

Вказаними документами, які оглянуті судом, підтверджується факт надання послуг позивачу.

Як встановлено судом отримані від ПП Орім» послуги були використані позивачем в ході своєї господарської діяльності, а саме під час продажу молочної продукції ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», що підтверджується оглянутими судом та долученими до матеріалів справи копіями вказаних вище документів.

Крім того, використання позивачем отриманих послуг, продажу молочної продукції та досягнення економічного ефекту у власній господарській діяльності підтверджується оглянутими судом та долученими до матеріалів справи договорами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, копії яких оглянуто в судовому засіданні та приєднані до матеріалів справи.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 12.10.2016 року (форми «С») про сплату штрафних санкцій в розмірі 870 146,45 грн. за платежем штрафні санкції за порушення законодавства, норм, що регулюють обіг готівки, застосування реєстраторів розрахункових операцій суд зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено про порушення ТзОВ «КОМО Україна» вимог постанови НБУ від 15.12.2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (п.2.2, 2.6), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320, а саме неповне оприбуткування готівкових коштів у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Зокрема, податковим органом зазначено, що готівка за реалізовану продукцію проведена через РРО, оприбуткована в касовій книзі підприємства на підставі прибуткових касових ордерів, однак у день надходження готівкових коштів не в повній сумі оприбуткована в книзі обліку розрахункових операція на підставі фіскальних звітних чеків.

Проте суд не погоджується з висновком контролюючого органу з огляду на наступне.

Згідно пунктів 7, 8 «Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги)», затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 року №417 (далі - Порядок №417), реєстрація видачі коштів у разі повернення товару (відмови від послуги) або скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку здійснюється шляхом реєстрації від'ємної суми. Якщо алгоритм роботи РРО не забезпечує окремого накопичення у фіскальній пам'яті від'ємних сум розрахунків: дозволяється реєструвати видачу коштів (скасування помилкової суми) за допомогою операції «службова видача»; забороняється реєструвати через РРО від'ємні суми з використанням операції «сторно».

Якщо сума коштів, виданих при поверненні товару чи рекомпенсації раніше оплаченої послуги, перевищує 100 гривень, то матеріально відповідальна особа господарської одиниці або особа, яка безпосередньо здійснює розрахунки, повинна скласти акт про видачу коштів. В акті необхідно зазначити дані документа, що встановлює особу покупця, який повертає товар (відмовляється від послуги); відомості про товар (послугу); суму виданих коштів; номер, дату і час видачі розрахункового документа, який підтверджує купівлю товару (отримання послуги).

Такий самий акт складається при скасуванні помилково проведеної через РРО суми розрахунку, де вказуються дані про помилкову суму та реквізити розрахункового документа.

Акти про видачу коштів та акти про скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку передаються до бухгалтерії суб'єкта господарювання і зберігаються протягом трьох років.

У відповідності до вимог зазначеного вище Порядку, ТзОВ «КОМО Україна» після помилково проведених через РРО сум розрахунку у випадках, описаних податковим органом в акті перевірки, було документально підтверджено такі помилки та скасовано помилково проведені через РРО суми розрахунку шляхом реєстрації від'ємної суми.

Скасування помилково проведених через РРО сум розрахунку, описаних посадовими особами контролюючого органу, підтверджується оглянутими судом документами (том 5 а.с. 1-227), а саме чеками РРО у звіті №427 від 22.05.2015 року, №429 від 26.05.2015 року, №432 від 29.05.2015 року, №438 від 09.06.2015 року, №441 від 12.06.2015 року, №446 від 19.06.2015 року, №449 від 24.06.2015 року, №450 від 25.06.2015 року, №451 від 26.06.2015 року, №464 від 16.07.2015 року, №69 від 23.07.2015 року, №471 від 27.07.2015 року, №475 від 31.07.2015 року, №477 від 05.08.2015 року, №480 від 07.08.2015 року, №484 від 13.08.2015 року, №491 від 25.08.2015 року, №498 від 03.09.2015 року, №499 від 04.09.2015 року, №500 від 07.09.2015 року, №503 від 10.09.2015 року, №505 від 14.09.2015 року, №507 від 16.09.2015 року, №510 від 21.09.2015 року, №519 від 02.10.2015 року, №525 від 12.10.2015 року, №427 від 22.05.2015 року, №535 від 27.10.2015 року, №539 від 02.11.2015 року, №541 від 04.11.2015 року, №542 від 05.11.2015 року, №547 від 12.11.2015 року, №548 від 13.11.2015 року, №550 від 17.11.2015 року, №551 від 18.11.2015 року, №553 від 20.11.2015 року, №560 від 01.12.2015 року, №561 від 02.12.2015 року, №567 від 10.12.2015 року, №572 від 17.12.2015 року, №582 від 31.12.2015 року, №584 від 05.01.2015 року, №586 від 11.01.2016 року, №587 від 12.01.2016 року, №589 від 14.01.2016 року, №594 від 20.01.2016 року, №596 від 22.01.2016 року, №602 від 01.02.2016 року, №604 від 03.02.2016 року, №607 від 08.02.2016 року, №612 від 15.02.2016 року, №618 від 23.02.2016 року, №621 від 26.02.2016 року, №636 від 21.03.2016 року, №629 від 26.02.2016 року, №631 від 01.03.2016 року, №636 від 09.03.2016 року, де у всіх випадках позивачем складались Акти про скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунків. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем у відповідності до пунктів 7, 8 Порядку №417 скасовано помилково проведені через РРО суми розрахунку шляхом реєстрації від'ємної суми.

Отже, щоденні звіти про рух грошових коштів вносились в Книгу обліку розрахункових операцій, що складає касир на підставі фіскальних розрахункових чеків при використанні РРО. Дані, внесені в книги обліку відповідно до Z-звітів, зазначених вище, зафіксовані без врахування сум, що помилково проведені через РРО.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що висновки зроблені в акті перевірки про не забезпечення оприбуткування готівки коштів на загальну суму 174 029, 29 грн. є надуманими та безпідставними, з огляду на що податкове повідомлення рішення № від 12.10.2016 року слід визнати протиправними та скасувати.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулює Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає первинні облікові документи та регістри бухгалтерського обліку. Так, згідно з частиною 1 цієї статті, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ -це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

На підтвердження виконання спірних операцій з отримання послуг та поставки товарів з ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» підприємством подано договори, видаткові, товарно-транспортні та податкові накладні, які містять всі обов'язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати, як юридичну так і господарську сутність укладених правочинів, їхніх учасників, а також грошову складову вчинених господарських операцій, а відтак наявні дефекти форми, на які акцентує увагу ГУ ДФС у Волинській області, не є підставою для визнання цих документів недійсними.

Оглянуті копії перелічених первинних документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості та не призвели до зміни в структурі активів платника податків.

Порушень в оформленні цих документів, які б могли слугувати про нереальність спірних операцій, судом не виявлено.

Крім того суд зазначає, що порушення порядку заповнення товарно-транспортних накладних свідчить лише про недотримання норм законодавства про автомобільний транспорт, а не податкового законодавства. Згідно з наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» № 363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна накладна - це необхідний юридичний документ для всіх учасників транспортного процесу, а учасники транспортного процесу - це вантажовідправники, вантажоодержувачі, перевізники та особи, що здійснюють вантажні і (або) складські операції з вантажем. Вказаний нормативно-правовий акт визначає, як вантажовідправника - фізичну або юридичну особу, що подає перевізнику вантаж для перевезення, а як вантажоодержувача - фізичну або юридичну особа, що здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку. При наявності інших документів, якими підтверджено факт відпуску та приймання товарно-матеріальних цінностей, відсутність ТТН чи порушення при її заповненні не може спростовувати факту придбання ними товарів.

Відповідно до п.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 року №727 року, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Згідно з п.5 даного Порядку, Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Однак, всупереч наведеним вимогам, акт перевірки не містить об'єктивного аналізу господарських операцій вчинених позивачем з ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім», натомість ґрунтується виключно на припущеннях про те, що вони не могли відбутись.

Висновки ГУ ДФС у Волинській області про відсутність реального характеру відносин із ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» не підтверджуються належними і допустимими доказами, а ґрунтуються на аналізі лише баз даних податкового органу з відомостями про чисельність працюючих та податкової звітності з ПДВ, без фактичного з'ясування контролюючим органом реального майнового стану суб'єкта господарювання та перевірки його фінансово-господарської діяльності за період, коли виникли спірні правовідносини.

Ні в Акті перевірки ГУ ДФС у Волинській області, ні в судовому засіданні представниками відповідача не представлено доказів, які б свідчили про нереальність господарських операцій між ТзОВ «КОМО Україна» і ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» цілям та завданням статутної діяльності товариства, незвичності цих господарських операцій для її учасників, збитковості цих операцій, інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про їх фіктивність, а також те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами, цілями ділового характеру, а дії ТзОВ «КОМО Україна» та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Крім того, суд зазначає, що податковий орган не дослідив та не взяв до уваги первинні документи, які досліджувались інспекцією під час проведення перевірки. Окрім того, в ході судового розгляду даної справи підприємством належними первинними документами підтверджено реальність вчинення господарських операцій між ТзОВ «КОМО Україна» та ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім», які стали підставою для формування даних податкового обліку.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що включений позивачем в податкові декларації податковий кредит з ПДВ та податку на прибуток підтверджений відповідними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог законодавства, які оглянуті в судовому засіданні.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки факт отримання послуг та реалізації товарів підтверджується відповідними бухгалтерськими документами про одержання цього товару, тому підстави для визнання укладених правочинів нікчемними, відсутні.

Крім того, ні відповідачем в акті перевірки чи в письмових запереченнях, ні представниками відповідача в судовому засіданні не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували, що господарські операції між позивачем та ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» суперечили чинному законодавству чи моральним засадам суспільства, або порушували публічний порядок.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України (ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути, на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов'язання недійсним відповідно до частини 1 статті 207 ГК України є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов'язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відповідачем (податковим органом) не доведено суду, що господарські зобов'язання між позивачем та ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім», вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору. В силу статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спір між сторонами щодо недійсності договору відсутній.

Як встановлено судом, умови вищезгаданих договорів поставки сторонами були виконані, про що свідчать досліджені в судовому засіданні докази.

Судом досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у даній справі, та пов'язані з рухом активів, виконанням зобов'язань, останні відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах та підтверджують обґрунтованість визначення податкового кредиту з податку на додану вартість та з податку на прибуток.

Крім того, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству та дотримання постачальників товару вимог податкового законодавства, навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку.

Діюче податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Як встановлено судом та знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, між позивачем та ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» укладені господарські договори, факт виконання яких підтверджений належним чином оформленими первинними документами.

Також необґрунтованими є посилання контролюючого органу про те, що по господарським операціям ТзОВ «КОМО Україна» з ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» відсутній рух активів, зобов'язань чи власного капіталу.

Окрім того, як вказує контролюючий орган в акті планової перевірки (ст.13, ст.28) та в акті позапланової перевірки (ст.27) факт реалізації зазначеної ТМЦ (молочна продукція) підтверджено даними бухгалтерського обліку ТзОВ «КОМО Україна» (оборотно-сальдовими відомостями, журналами ордерами, регістрами бухгалтерського обліку, аналізом руху ТМЦ по складу) та встановлено списання ТМЦ зі складу. Відповідно у ТзОВ «КОМО Україна» є всі правові підстави для відображення у податковому обліку вказаних господарських операцій.

Також, як встановлено судом в ході проведення перевірки контролюючим органам надавалися для огляду генеральна довіреність ТзОВ «Фреш Фуд Трейд» №22 від 06.01.2015 року, видана на осіб, уповноважених отримувати товарно-матеріальні цінності по договору №УК146 від 06.01.2015 року, генеральна довіреність ТзОВ «Інвест Оксі Груп» №1 від 20.09.2015 року, видана на осіб, уповноважених отримувати товарно-матеріальні цінності по договору №УК159 від 20.09.2015 року, генеральна довіреність ТзОВ «Інвест Оксі Груп» №1 від 04.01.2016 року, видана на осіб, уповноважених отримувати товарно-матеріальні цінності по договору №УК159 від 20.09.2015 року, генеральна довіреність ТзОВ «Інвест Оксі Груп» №2 від 11.01.2016 року, видана на осіб, уповноважених отримувати товарно-матеріальні цінності по договору №УК162 від 11.01.2015 року, довіреність ТзОВ «Імпульс» №17 від 26.10.2015 року, видана на осіб, уповноважених отримувати товарно-матеріальні цінності від ТзОВ «КОМО Україна», довіреність ТзОВ «Імпульс» №33 від 09.12.2015 року, видана на осіб, уповноважених отримувати товарно-матеріальні цінності від ТзОВ «КОМО Україна».

Крім того, на момент укладення угод та їх виконання, позивач та його контрагенти були наділені належною господарською компетенцією, знаходилися в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Доказів, які б свідчили про відсутність у них відповідної правоздатності відповідачем не надано.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що господарські операції із суб'єктами господарювання носили реальний характер, договори були виконані належним чином, товари були поставлені.

Разом з тим, при дослідженні факту здійснення господарських операцій повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового органу. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Даний факт узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Відтак наявність ознак фіктивності у діяльності контрагента МПП «Богемія» чи порушення останнім правил здійснення господарської діяльності, порядку ведення бухгалтерського та податкового обліку сама по собі не свідчить про нікчемність усіх правочинів, укладених товариством. Крім того, Європейський Суд з прав людини в рішенні також зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Слід зазначити, що якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом.

Слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

В матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсним в установленому порядку вищевказаних договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних.

Крім того відповідач не звертався до суду із позовом про визнання недійсним договорів укладених позивачем з ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім», та в акті перевірки ГУ ДФС у Волинській області не зазначено і не підтверджено представниками інспекції в судовому засіданні, чи винесено обвинувальні вироки щодо будь-кого з посадових осіб та чи притягнуто будь-кого з посадових осіб ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» до кримінальної відповідальності за злочини передбачені статтями 205, 212 Кримінального кодексу України щодо створення та господарської діяльності ТзОВ «Інвест Оксі Груп», ТзОВ «Імпульс», ТзОВ «Фреш Фуд Трейд», ПП «Орім» з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Таким чином, актом перевірки ТзОВ «КОМО Україна» не спростовано встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності вчинених позивачем правочинів, так як на думку суду, єдиним мотивом для висновку про нікчемність спірних правочинів є складені акт за результатами перевірки контрагента позивача, проведеної іншим податковим органом. Однак, в силу приписів статтей 8 і 19 Конституції України лише висновку одного органу державної податкової служби України про нікчемність вчинених платником податків правочинів є недостатнім для висновку іншого органу державної податкової служби України про порушення контрагентом такого платника податків законів з питань оподаткування.

Належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 70 КАС України доказами вчинення платником податків нікчемного правочину можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Надані представниками відповідача до адміністративної справи копії документів з кримінального провадження - протоколи допиту свідків, ухвала суду про надання доступу до фінансових документів з якими один з контрагентів позивача мав господарські відносини, роздруківки телефонних розмов працівника підприємства позивача з невстановленими особами - не можуть вказувати на нереальність здійснення господарських операцій, оскільки, як встановлено в судовому засіданні з пояснень представників відповідача, у кримінальних провадженнях підозри будь-яким особам не пред'являлись.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи ні відповідачем, ні його представником в судовому засіданні, не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами та не доведений факт порушення позивачем ст.22 ст.23 п.п.14.1.231 п.14.1 ст. 14, п.п134.1.1 п.134 ст. 134, п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.7 ст.201 ПК України.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність встановлених ГУ ДФС у Волинській області в акті документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «КОМО Україна» обставин, з огляду на що оскаржувані податкові повідомлення - рішення № від 11.10.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 517 168,75 грн., з них 413 735,00 грн. - за основним платежем, 103 433,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 11.10.2016 року про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 130 138,00 грн. та сплату штрафних санкцій в розмірі 45 653,30 грн. за платежем податок на додану вартість; № від 12.10.2016 року про сплату штрафних санкцій в розмірі 870 146,45 грн. за платежем штрафні санкції за порушення законодавства, норм, що регулюють обіг готівки, застосування реєстраторів розрахункових операцій; № від 26.01.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 7 816 329,25 грн., з них 6 962 493 грн. - за основним платежем, 853 836,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями слід визнати протиправними та скасувати.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 26.01.2017 року було відстрочено сплату частини судового збору в розмірі 137 555,07 грн. до ухвалення судового рішення у даній справі, на момент винесення постанови вказана сума судового збору позивачем не доплачена.

Оскільки позивачем сплачено судовий збір в сумі 10 000 грн., згідно з платіжним дорученням від 25.01.2017 року №430, тому з позивача слід стягнути недоплачений судовий збір в сумі 137 555,07 грн. та присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 147 555,07 грн.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 94, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Податкового кодексу України, Цивільного кодексу, Господарського кодексу, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 11.10.2016 року №, №, від 12.10.2016 року № та від 26.01.2017 року №.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМО Україна» в користь Державного бюджету України недоплачений судовий збір в сумі 137 555,07 грн.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМО Україна» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в сумі 147 555,07 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 15 лютого 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич