Справа № 806/2221/16
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м.Житомир справа № 806/2221/16

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Євораускас А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представник третьої особи у судове засідання не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови

встановив:

31 жовтня 2016 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 із позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови від 23 жовтня 2014 року.

У позовній заяві ОСОБА_3 вказав, що є ліквідатором аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та інвалідом 1-ї групи. У звязку із виплатою йому пенсії у неналежному розмірі, він був змушений звернутись до суду. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі 2-а-26228/08 його позов було задоволено, однак рішення суду не виконувалось, у звязку з чим позивач був змушений звернутись до Європейського суду з прав людини. 25 липня 2013 року Європейський суд з прав людини ухвалив остаточне рішення у справі «Хворостяной та інші проти України», яким розглянуто заяву позивача разом з іншими заявами; заяву позивача задоволено, присуджено 2000 Євро компенсації, а також зобовязано Державу Україна виконати остаточні судові рішення відносно позивача. Позивач вважає, що рішення національних судів досі не виконані. Просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі 2-а-26228/08 за позовом ОСОБА_3 Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 23 жовтня 2014 року.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Під час судового розгляду справи неналежного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України замінено на належного - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та залучено до участі у справі як третю особу Житомирське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (а.с.97-98).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив адміністративний позов задовольнити, з підстав, що викладені у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог пояснив, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року було зобовязано управління Пенсійного фонду виплачувати позивачу пенсію по інвалідності 1-ї групи у розмірі 10 мінімальних пенсій щомісячно, як це передбачено статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На даний час рішення Житомирського окружного адміністративного суду не виконується, тому позивач вважає, що відповідач неправомірно прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2013 року у справі «Хворостяной та інші проти України» було зобовязано Державу Україна виконати рішення національних судів відносно ОСОБА_3 Пропуск строку звернення до суду позивач пояснив тим, що лише 6 жовтня 2016 року відповідач повідомив про те, що провадження із виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хворостяной та інші проти України» було закінчене 23 жовтня 2014 року на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, що викладені у запереченнях на адміністративний позов (а.с.68). В обґрунтування заперечень пояснив, що у матеріалах виконавчого провадження містяться копії відповідей на неодноразові звернення позивача. Як доказ виконання рішення Європейського суду з прав людини до суду надані платіжні доручення, які свідчать про перерахування коштів стягувачу на виконання рішень національних судів та компенсації присудженої Європейським судом з прав людини. Окрім того, рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №2-а-26228/08, на яке посилається позивач, було виконане Управлінням Пенсійного фонду України в Корольовському районі м.Житомира, у звязку з чим 7 лютого 2012 року відділом примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було завершене виконавче провадження щодо виконання рішення у справі №2-а-26228/08. Отже, відповідач, встановивши що рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хворостяной та інші проти України» відносно ОСОБА_3 фактично виконане, правомірно прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є ліквідатором аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та інвалідом 1-ї групи у звязку із захворюванням, яке повязано із наслідками ліквідації аварії.

Для захисту своїх прав позивач неодноразово звертався до суду.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2008 року у справі №2-а-10388/07 позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління праці і соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 кошти передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 32615 грн 83 коп. (а.с. 76,77)

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 позов задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м.Житомира щодо призначення пенсії в процентному співвідношенні до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 22 травня 2008 року - неправомірними. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м.Житомира перерахувати та виплатити ОСОБА_3 пенсію по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 травня 2008 року як інваліду І групи, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії в розмірі 481 грн. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м.Житомира на користь ОСОБА_3 2500 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.78-79).

У звязку з тим, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2008 року у справі №2-а-10388/07 та від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 не виконувалися ОСОБА_3 звернувся до Європейського суду з прав людини.

25 липня 2013 року рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Хворостяной та інші проти України» (Заява № 54552/09 та 249 інших заяв) окрім інших заяв було розглянуто і заяву позивача №54552/09 від 2 серпня 2012 року. Європейский суд з прав людини одноголосно: 1. Вирішує обєднати заяви, наведені у Додатку 1.; 2. Оголошує прийнятними скарги заявників, наведених у Додатку 1, за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції та за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг, а решту скарг у заявах - неприйнятними.; 3. Постановляє, що у справах, наведених у Додатку 1: (a) було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції; (b) було порушення статті 13 Конвенції; (c) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/й спадкоємцю; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (d) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.; 4. Вирішує обєднати заяви, наведені у Додатках 2-6, та оголошує їх неприйнятними.

Заява ОСОБА_3 містилася у Додатку 1 до рішення. У додатку було зазначено два рішення національних судів, які належить виконати: 1) Житомирський окружний адміністративний суд 25/04/2008 2) Житомирський окружний адміністративний суд 26/06/2009.

(Текст рішення доступний за посиланням http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/974_948).

Таким чином, рішенням Європейського суду з прав людини було зобовязано Державу Україна щодо ОСОБА_3 виконати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2008 року у справі №2-а-10388/07 та від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08, виплатити ОСОБА_3 2 тис. Євро на відшкодування матеріальної та моральної шкоди і судових витрат.

21 серпня 2013 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження ВП №39432439 на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2013 року (а.с. 75).

Під час виконавчого провадження ОСОБА_3 було виплачено 21608 грн 28 коп. (еквівалент 2 тис. Євро) на відшкодування матеріальної та моральної шкоди і судових витрат присуджених Європейським судом з прав людини; 32615 грн 83 коп. на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2008 року у справі №2-а-10388/07; 804 грн 74 коп. пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Підтвердженням здійснення зазначених виплат є платіжне доручення Міністерства юстиції України №4739 від 7 листопада 2013 року про перерахування на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 21608 грн 28 коп. (а.с. 86), платіжне доручення Міністерства юстиції України №815 від 20 червня 2014 року про сплату на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 32615 грн 83 коп. (а.с. 86), платіжне доручення Міністерства юстиції України №6798 від 30 вересня 2014 року, згідно з яким на користь ОСОБА_3 перераховано пеню за несвоєчасне виконання рішення суду у розмірі 804 грн 74 коп. (а.с. 87).

Також під час виконавчого провадження було зясовано, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 було виконане, оскільки державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, яка виконувала судове рішення у примусовому порядку у виконавчому провадженні ВП №23412762 7 лютого 2012 року, прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) (а.с. 70, 71).

23 жовтня 2014 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України закінчено виконавче провадження ВП №39432439 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2013 року на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі (а.с. 89).

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом з метою перевірки доводів позивача щодо невиконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 зроблено запит до Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виплати пенсії ОСОБА_3 за період з 2009 року до 2016 року та про причини перерахунку пенсії ОСОБА_3 за вказаний період (а.с. 101).

На запит суду Житомирське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслало пояснення, що відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 управлінням проведено перерахунок та виплачено пенсію по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 травня 2008 року як інваліду І групи, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії в розмірі 481 грн. ОСОБА_3 нараховано і виплачено в грудні 2010 року 94161 грн 62 коп. та в червні 2011 року 81841 грн 09 коп., з урахуванням виплачених сум (а.с. 103).

Зазначені у відповіді обставини не заперечувались представником позивача у судовому засіданні та підтверджено отримання сум коштів зазначених у відповіді.

Довідкою Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 6 лютого 2016 року підтверджується виплата пенсії позивачу до 1 листопада 2011 року у розмірі визначеному постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 (а.с. 104, 105).

У позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача підтвердив, що постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 належним чином виконувалась до листопада 2011 року. Однак представник позивача вважає, що пенсія мала виплачуватись позивачу у розмірі визначеному судом і після 1 листопада 2011 року, оскільки у постанові Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року не було встановлено строк, протягом якого позивачу повинні були здійснюватись виплати, а відповідач не звернувши на це увагу неправомірно закінчив виконавче провадження.

Щодо посилань представника позивача на те, що пенсія мала виплачуватися позивачу у розмірі визначеному постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 і після 1 листопада 2011 року слід зазначити наступне.

Постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 була прийнята судом виходячи із норм чинного на той час законодавства, яке регулювало спірні правовідносини.

Законом України від 14 червня 2011 року №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені Прикінцеві положення пункту 4, якими установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання положень вказаного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 6 липня 2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з 23 липня 2011року.

У звязку із прийняттям зазначеного нормативно-правового акта терміни застосування положень статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 23 липня 2011 року здійснюються у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а з 23 липня 2011 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 22 грудня 2011 року №4282-VI «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми i положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 piк.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 6 грудня 2012 року №5515-ІV «Про Державний бюджет України на 2013 рік» у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Із аналізу наведених норм випливає, що регулювання пенсійних виплат змінилося у 2011 році, визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог законів постановою Кабінету Міністрів України №745 від 6 липня 2011 року та постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року були визначені розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У 2014 році були внесені зміни до статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка була викладена у новій редакції.

Таким чином, починаючи з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалась виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно з судовим рішенням.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі №43331/12 «Великода проти України» викладена правова позиція щодо правовідносин між державою та особою, яка отримувала пенсійні виплати у випадку зміни їх розміру у звязку із змінами пенсійного законодавства.

Зокрема, у даному рішенні зазначається, що заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України зобовязано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 1 грудня 2008 року. Суд визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтованою та дійшов висновку, що подальша дія такого судового рішення закінчилася, коли до законодавства, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. При цьому суд зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Водночас суд зазначив, що не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції; а зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава. Крім того, суд констатував, що за відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Підсумовуючи наведене, припинення з 1 листопада 2011 року пенсійним органом виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року №2-а-26228/08 та призначення нового розміру пенсії з часу змін у законодавстві є правомірним, оскільки у позивача з цього часу виникають інші (нові) правовідносини. При цьому відсутність у постанові Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року кінцевої дати виплати пенсії з урахуванням перерахунку не породжує у боржника обовязок довічно здійснювати виплату позивачу пенсії, та додаткової пенсії у розмірах, встановлених вказаним судовим рішенням. Такий обовязок у боржника припиняється у разі зміни правового регулювання виплати зазначених соціальних виплат.

(Текст рішення доступний за посиланням old.minjust.gov.ua/file/41511).

Крім цього, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Аррас та інші проти Італії» від 14 лютого 2012 року, «Сухобоков проти Росії» від 13 квітня 2006 року, зазначено, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Слід також зазначити, що правова позиція щодо застосування норм пенсійного законодавства після 23 липня 2011 року в аналогічних правовідносинах висловлена Верховним Судом України у постанові від 2 червня 2015 року у справі №21-317а15.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2013 року №54552/09 виконано у повному обсязі, та, як наслідок, постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження від 23 жовтня 2014 року є законною та обґрунтованою, а отже, винесена правомірно.

Решта доводів позивача є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку про те, що у діях відповідача відсутня бездіяльність щодо невиконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року, а також відповідач довів правомірність постанови ВП №39432439 від 23 жовтня 2014 року про закінчення виконавчого провадження, а тому відмовляє у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 13 лютого 2017 р.