Справа № 752/14664/16-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Мамчура Я.С.,

за участю секретаря - Качак Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити пенсію за минулий час з 01 грудня 2013 року по 29 лютого 2016 року з урахуванням компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовленоповідного проекту. го, 85 для обслуговування паркомісця. у на розробку проекту.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що має право на отримання пенсії, яка не була виплачена з незалежних від неї причин.

Під час судового засідання представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним : обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановив, що у грудні 2013 року ОСОБА_2 у зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької області покинула своє постійне місце проживання та не отримувала пенсію.

Як внутрішньо переміщена особа позивач була зареєстрована лише 10 березня 2016 року, що підтверджується довідкою Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 10 березня 2016 року № .

ОСОБА_2 11 березня 2016 року звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про поновлення виплати пенсії. За результатами розгляду вказаної заяви було прийняте рішення про поновлення виплати пенсії позивачу з березня 2016 року.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про виплату пенсії за період з 01 грудня 2013 року по 29 лютого 2016 року.

Листом від 25 квітня 2016 року № 139/01/Б-73 відповідач, посилаючись на ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», повідомив позивача про відсутність підстав для виплати пенсії за вказаний період.

Не погоджуючись із такими діями Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази того, що пенсія за минулий час не була виплачена позивачу з вини Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

На час виникнення спірних правовідносин (квітень 2016 року) правовідносини щодо виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам були врегульовані Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Положеннями ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Зазначена норма права вказує на те, що право позивача на пенсійне забезпечення відповідно до законодавства України пов'язується із перебуванням на обліку як внутрішньо переміщеної особи.

Аналогічний підхід до пенсійного забезпечення внутрішньо переміщених осіб закріплений постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637.

Як раніше зазначалося, відповідно до заяви ОСОБА_2 від 11 березня 2016 року Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновило виплату пенсії з місяця, у якому позивач була взята на облік як внутрішньо переміщена особа.

Правовідносини щодо виплати пенсії за період з дня залишення постійного місця проживання до дати взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 - не врегульовані.

Підстави для виплати пенсії за минулий час визначені у ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно з вказаною нормою права нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми нестриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Позивач вважає, що пенсія за період з 01 грудня 2013 року по 29 лютого 2016 року не була їй виплачена з вини органу, що призначає пенсію, а тому вона має право на її отримання відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, положення ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачають порядок виплати пенсій, які були фактично нараховані.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з березня 2016 року. Відповідно, у період з 01 грудня 2013 року по 29 лютого 2016 року відповідач не здійснював нарахування пенсії позивачу. Відомості про нарахування позивачу у вказаний період пенсії територіальним органом Пенсійного фонду України за місцем постійного проживання - відсутні. Також законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено виплату пенсій за минулий період, які були нараховані територіальним органом Пенсійного фонду України за місцем постійного проживання, проте не отримані пенсіонером у зв'язку з виїздом із території проведення антитерористичної операції.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що лист Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25 квітня 2016 року № 139/01/Б-73 щодо відсутності підстав для виплати пенсії за минулий час є обґрунтованим. Відтак, підстави для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за період з 01 грудня 2013 року по 29 лютого 2016 року з урахуванням компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати - відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 28 листопада 2016 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

Я.С. Мамчур

Ухвала складена у повному обсязі 14 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.