Справа № 2а/0470/9594/12
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Київ К/800/4768/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Єрьоміна А.В., Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2013 року,

у с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року державна податкова інспекція у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у АНД районі, позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська (далі - УПФУ у АНД районі, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 2 серпня 2012 року № 1640 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 23301,75 грн. (далі - рішення № 1640 від 2 серпня 2012 року).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що єдиний внесок за лютий 2011 року в розмірі 155344,99 грн. він нарахував і сплатив своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується відомостями про нарахування заробітної плати, розрахунково-платіжними відомостями по фондам, оборотно-сальдовими відомостями та платіжними дорученнями на перерахування єдиного внеску. Порушення, про яке зазначено в акті перевірки від 19 березня 2012 року і яке слугувало підставою для прийняття оскарженого рішення, по суті є технічною помилкою бухгалтера, допущеною при заповнення електронної звітності і виправленої при поданні звітності за травень 2011 року (шляхом відображення зазначеної вище суми у графі 6.2 таблиці 1 додатка 4 Звіту, оскільки подання уточнюючої звітності чинним законодавством не було передбачено).

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 25 вересня 2012 року відмовив у задоволенні позову.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на цю постанову Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд прийняв постанову від 4 червня 2013 року, якою скасував постанову суду першої інстанції і прийняв нову про задоволення позовних вимог; визнав протиправним і скасував рішення № 1640 від 2 серпня 2012 року.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його постанову та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Позивач своєю чергою зазначив про те, що постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, відповідно підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що ДПІ в АНД районі є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та перебуває на обліку в УПФУ в АНД районі.

19 березня 2012 року посадова особа УПФУ в АНД районі на підставі направлення від 27 січня 2012 року № 54/05-15 провела планову перевірку ДПІ в АНД районі щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 1 січня 2009 року по 31 січня 2012 року. За результатами цієї перевірки складено акт № 42.

За цим актом під час перевірки було встановлено, що позивач у графі 3.1.2 Таблиці 1 додатка 4 Звіту за лютий 2011 року не відобразив нарахованого єдиного внеску в розмірі 36,3% визначеної бази нарахування. Згідно з бухгалтерськими документами, а саме: меморіального ордеру № 5, зведеної відомості по заробітній платі, зведеним по рахункам з розбивкою по КЕКВ за лютий 2011 року, платник фактично нарахував єдиний внесок в сумі 155344,99 грн., а за звітом - 0,00 грн.; відхилення складає 155344,99 грн.

На підставі акта перевірки від 19 березня 2012 року УПФУ в АНД районі прийняло рішення № 364 від 30 березня 2012 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 31068,96 грн. Це рішення платник оскаржив в адміністративному порядку спершу до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, рішенням якого від 27 квітня 2012 року № 9283/07-28 скаргу ДПІ в АНД районі залишено без задоволення, а рішення № 364 від 30 березня 2012 року - без змін. Натомість Пенсійний фонд України за наслідками розгляду скарги платника прийняв рішення №16911/09-10 від 20 липня 2012 року, яким скасував рішення відповідача № 364 від 30 березня 2012 року та рішення за результатами розгляду первинної скарги платника від 27 квітня 2012 року в частині застосування штрафних санкцій на суму 31068,96 грн. (внаслідок невірного визначення періоду для обрахування штрафної санкції). В решті скаргу платника залишено без задоволення.

Відтак відповідач, за порушення платником вимог пункту 1 частини другої статті 6, пункту 1 частини першої статті 7, частини п'ятої статті 8 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», підпункту 3.1.2 пункту 3.1. розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-5 (чинної станом на дату виникнення спірних відносин; далі - Інструкція № 21-5), прийняв рішення № 1640 від 2 серпня 2012 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 23301,75 грн. (5% від суми своєчасно не нарахованого єдиного внеску).

Не погоджуючись з правомірністю такого рішення позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем вимог законодавства щодо нарахування та сплати єдиного внеску за лютий 2011 року підтверджується актом перевірки від 19 березня 2012 року, відтак оскаржене рішення № 1640 від 2 серпня 2012 року є правомірним.

Натомість суд апеляційної інстанції при прийнятті нової постанови про задоволення позову зазначив про те, що єдиний внесок за лютий 2011 року в сумі 155344,99 грн. позивач нарахував і сплатив своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується бухгалтерськими документами, а допущена бухгалтером технічна помилка стосувалась лише невідображення суми єдиного внеску в електронній звітності, поданій відповідачу за лютий 2011 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки суду апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI; тут - в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних відносин) платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

За частинами першою-третьою статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга статті 9 Закону № 2464-VI).

Обчислення єдиного внеску територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до територіальних органів Пенсійного фонду, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Сплата єдиного внеску здійснюється виключно у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду, відкриті в органах Державного казначейства України для його зарахування (частина п'ята статті 9 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома статті 9 Закону № 2464-VI).

Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з територіальним органом Пенсійного фонду за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - календарний рік (частина восьма статті 9 Закону № 2464-VІ).

Днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки Пенсійного фонду - день списання банком або Державним казначейством України суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок Пенсійного фонду; <…> (частина десята статті 9 Закону № 2464-VІ).

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина одинадцята статті 9 Закону № 2464-VІ).

Відповідно до частини четвертої статті 8 Закону № 2464-VІ порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається виключно цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами. За змістом частини п'ятої цієї статті для бюджетних установ єдиний внесок встановлюється у розмірі 36,3 відсотка визначеної бази нарахування (якою, відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ, а також підпункту 3.1.1. пункту 3.1 розділу ІІІ Інструкції № 21-5, є сума нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами).

За змістом пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VІ за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний базовий звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Судячи зі встановлених в цій справі обставин фактичною підставою для прийняття оскарженого рішення про застосування штрафу було те, що позивач не відобразив у своїй електронній звітності за лютий 2011 року нарахований за звітний період єдиний внесок в сумі 155344,99 грн. Водночас свій обов'язок щодо своєчасної сплати єдиного внеску за лютий 2011 року, як з'ясовано у справі, позивач належно виконав, свідченням чого є відомості бухгалтерських і платіжних документів платника. Як встановив апеляційний суд, відсутність у графі 3.1.2 таблиці 1 додатка 4 до Звіту за лютий 2011 року (в електронній формі) відомостей про суму нарахованого єдиного внеску є помилкою бухгалтера, виправити яку шляхом подання уточнюючої звітності не було можливості, у зв'язку з чим такі відомості було відображено у звіті за травень 2011 року.

Зважаючи на наведене вище, зокрема на те, що єдиний внесок за лютий 2011 року позивач сплатив (відповідно перед тим й нарахував) своєчасно і в повному обсязі, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для застосування до позивача штрафу за своєчасне не нарахування єдиного внеску на підставі пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VІ.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За встановлених обставин висновок суду апеляційної інстанції є правильним, обґрунтованим, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків апеляційного суду та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 223-224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2013 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді А. В. Єрьомін

Л. Л. Мороз