Справа № 521/11255/16-а
Суддя: Мазун І. А.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/521/20/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Мазун І.А.,

за участю секретаря - Бурдейного В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора 2-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в м.Одесі лейтенанта поліції Скоцеляс Віталія Станіславовича, треті особи - Громадська організація «Дорожній контроль. Одеса», Управління патрульної поліції в м. Одесі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Інспектора 2-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в м.Одесі лейтенанта поліції Скоцеляс Віталія Станіславовича, треті особи - Громадська організація «Дорожній контроль. Одеса», Управління патрульної поліції в м. Одесі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 №036300 від 14.06.2016р., яку було винесено інспектором патрульної поліції 2-ї роти 4-го батальйону м. Одеси рядовою поліції Скоцеляс В.С., його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме, за керування транспортним засобом розмовляючи по телефону тримаючи його в руці та не пред'явлення для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документу на право керування транспортними засобами, однак з даною постановою він погодитися не може, оскільки вважає зазначену постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв порушення, зазначеного в постанові, не порушував правил дорожнього руху, документи мав при собі і виконував законні вимоги працівників поліції, передбачені п. 2.4 та 2.1 Правил дорожнього руху, а саме на вимогу пред'явив посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, здійснивши дані дії після прибуття його законного представника, що не суперечить нормам закону.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив скасувати постанову серії ПС3 №036300 від 14.06.2016р. по справі про адміністративне правопорушення порушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач Інспектор 2-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в м. Одесі лейтенанта поліції Скоцеляс В.С. та представник Управління патрульної поліції в м. Одесі Департаменту патрульної поліції просили в задоволенні позовних вимог відмовити, про що надали свої письмові заперечення, а також відео-доказ.

Третя особа - представник Громадської організації «Дорожній контроль. Одеса» підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, докази на підтвердження обставин справи, допитавши свідків, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п.п.2,1, 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001р. N 1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). На вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що 14.06.2016р. приблизно о 13.15 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 21213, д/н НОМЕР_1 за адресою: м. Одеса, вул. Буніна, 33, був зупинений працівником поліції, який попросив надати водійське посвідчення та реєстраційний документ на транспортний засіб, позивачу, який запитав про причину зупинки, було повідомлено, що він порушив п. 2.9 (д) ПДР України, тобто керував транспортним засобом користуючись засобом зв'язку. Позивач попросив відкласти розгляд адміністративної справи до прибуття його законного представника, та показавши реєстраційний документ на автомобіль і пояснив, що посвідчення водія надасть співробітникам поліції після прибуття його представника, що в подальшому і відбулося.

Все вищевикладене підтверджується відеозаписом, який надав Інспектор 2-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в м. Одесі лейтенанта поліції Скоцеляс В.С., разом із запереченнями а також відеозаписом, наданим позивачем.

Суд зазначає, що в постанові ПС3 №036300, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП, зазначено, що ОСОБА_2 керував автомобілем розмовляючи по телефону тримаючи його в руці та не пред'явив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом.

Разом з тим, з відеозапису, наданого представником Інспектором 2-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в м. Одесі лейтенанта поліції Скоцеляс В.С., вбачається, що позивач пред'явив одразу для перевірки реєстраційний документ, але вже після прибуття його законного представника пред»явив водійське посвідчення.

В судовому засіданні позивач вказував, що він одразу не надав своє водійське посвідчення, яке у нього було у зв»язку з тим, що якби він це зробив працівники поліції відразу б склали на нього постанову без відео фіксації та його представника, що на його думку було б порушенням його прав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що дав автомобіль позивачеві, який являється його сином, позивач зателефонував йому 14.06.2016р. та повідомив, що його затримали співробітники поліції. Коли свідок прибув на місце події там вже був представник позивача - третя особа ОСОБА_1, свідок пред»явив своє водійське посвідчення поліцейському після чого його відпустили і він поїхав. Свідок не пам'ятає чи був присутнім при складенні постанови.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що вони з напарником зупинили водія ОСОБА_2, який керував автомобілем, розмовляючи по телефону, попросили його пред'явити водійське посвідчення, однак відразу позивач водійське посвідчення не пред»явив, у зв»язку з чим у свідка виник сумнів, що у нього його не було при собі. Вказаний документ було пред'явлено після прибуття громадських активістів.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Крім того, законодавством не передбачене негайне пред'явлення водійського посвідчення та реєстраційних документів, та не заборонено його пред'явлення після прибуття законного представника.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Верховний Суд України акцентував увагу на тому, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення (п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідні висновки відповідача щодо обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності є недоведеними, оскільки відповідачами не було надано суду переконливих доказів того, що позивачем було порушено ч. 1 ст. 126 КУпАП, як зазначено в постанові у справі про адміністративне правопорушення ПС3 №036300 від 14.06.2016р. Крім того, відповідач не виносив постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за те, що він під час руху розмовляв по мобільному телефону.

Посилання відповідача на процедуру скороченого провадження, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення судом не може братися до уваги оскільки, статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження у випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке порушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278,279,280 КУпАП.

У відповідності до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена статтею 126 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Згідно ст. 287 ч.1 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Як передбачає ст. 288 ч.1 п.3 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова серія ПС3 № 036300 у справі про адміністративне правопорушення від 14.06.2016 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КпАП України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 33, ч.1 ст.126, 293 КпАП України, ст.ст. 69, 71, 86, 159-163, 171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Інспектора 2-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в м.Одесі лейтенанта поліції Скоцеляс Віталія Станіславовича, треті особи - Громадська організація «Дорожній контроль. Одеса», Управління патрульної поліції в м. Одесі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ПС3 №036300 від 14.06.2016р., складену у відношенні ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час оголошення постанови, мають право оскаржити постанову протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Головуючий І.А.Мазун