Справа № 523/16910/16-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 523/16910/16-а

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Середа І.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з адміністративним позовом, у якому просив: визнати протиправними дії відповідача по перерахуванню суддівського стажу на посаді судді, а також по призначенню довічного грошового утримання, як судді у відставці в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді замість 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді; зобов'язати управління зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені І.І. Мечникова за період з 01 вересня 1978 року по 23 червня 1983 року, що становить 2 роки 5 місяців 7 днів; період роботи на посаді слідчого відділу ВС Чорноморського Управління внутрішніх справ на транспорті МВС України з 03 листопада 1983 року по 06 червня 1984 року та період роботи на посаді судді Ленінського та Суворовського районних суддів м. Одеси у період з 07 червня 1996 року по 29 вересня 2016 року, як особі, яка має стаж роботи станом на 29 вересня 2016 року 23 роки 3 місяці 26 днів, встановивши розмір посадового окладу, з якого необхідно обчислювати довічне грошове утримання судді у відставці 29 725 гривень, в тому числі: 14 500 гривень - оклад судді; 70% або 10 150 гривень - доплата за вислугу років за наявності стажу роботи більше 30 років; 10% або 1 450 гривень - за адміністративну посаду; 10% або 1 450 гривень - за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та 15% або 2 175 гривень за наукову ступінь; призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання з посадового окладу 29 725 гривень в розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 30 вересня 2016 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Крім того, у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати позивачу перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування вимог позивач вказував на наявність у нього необхідного стажу для визначення довічного грошового утримання у розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді та посилався на неправильне застосування управлінням норм законодавства України, в зв'язку з чим він вимушений був звернутися з вказаним адміністративним позовом.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений. Визнано дії Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі по перерахуванню суддівського стажу на посаді судді, а також призначенню довічного грошового утримання, як судді у відставці, в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді замість 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді протиправними. Зобов'язано Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одеси зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені І.І. Мечникова за період з 01 вересня 1978 року по 23 червня 1983 року, що становить 2 роки 5 місяців 7 днів; період роботи на посаді слідчого відділу ВС Чорноморського Управління внутрішніх справ на транспорті МВС України з 03 листопада 1983 року по 06 червня 1984 року; та період роботи на посаді судді Ленінського та Суворовського районних суддів м. Одеси у період з 07 червня 1996 року по 29 вересня 2016 року, як особі, яка має стаж роботи станом на 29 вересня 2016 року 23 роки 3 місяці 26 днів, встановивши розмір посадового окладу, з якого необхідно обчислювати довічне грошове утримання судді у відставці 29 725 гривень, в тому числі: 14 500 гривень - оклад судді; 70% або 10 150 гривень - доплата за вислугу років за наявності стажу роботи більше 30 років; 10% або 1 450 гривень - за адміністративну посаду; 10% або 1 450 гривень - за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та 15% або 2 175 гривень за наукову ступінь. Призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання з посадового окладу 29 725 гривень в розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 30 вересня 2016 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Суворовського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Одесі () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1

Судом першої інстанції справа була розглянута в порядку скороченого провадження, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 01 вересня 1978 року по 23 червня 1983 року ОСОБА_1 навчався на юридичному факультеті Одеського державного університету імені І.І. Мечникова (денна форма навчання), що підтверджується копією диплому.

З 03 листопада 1983 року по 06 червня 1996 року позивач працював в органах Міністерства внутрішніх справ України, а саме:

- з 03 листопада 1983 року по 04 червня 1984 року - слідчим відділу внутрішніх справ в порту Іллічівськ Чорноморського управління внутрішніх справ на транспорті;

- з 04 червня 1984 року по 23 листопад 1993 року - оперуповноваженим, старшим оперуповноваженим, заступником начальника відділу боротьби з розкраданням соціалістичної власності, захисту економіки від злочинних посягань Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області;

- з 23 листопада 1993 року по 06 червня 1996 року - першим заступником начальника - начальником кримінальної міліції Ленінського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області;

Указом Президента України від 26 квітня 1996 року №301/96 ОСОБА_1 був призначений суддею Ленінського районного суду м. Одеси.

Наказом начальника Управління юстиції Одеської області від 30 травня 1996 року №56-а позивача було зараховано до штату Ленінського районного суду м. Одеси з 07 червня 1996 року та встановлено посадовий оклад відповідно до штатного розкладу.

Постановою Верховної ради України «Про обрання суддів» від 17 травня 2001 року №2423-ІІІ, відповідно до пункту 27 статті 85, частини першої статті 128 Конституції України та статті 9 Закону України «Про статус суддів», ОСОБА_1 обрано суддею безстроково.

Указом Президента України від 25 січня 2003 року №43/2003 «Про переведення суддів місцевих суддів міста Одеси та призначення виконуючих обов'язки голів судів» позивач був переведений на посаду судді новоутвореного Суворовського районного суду м. Одеси.

У зв'язку зі звільненням у відставку 29 вересня 2016 року (наказ №44 о/с від 28.09.2016 року) позивач відрахований зі штату Суворовського районного суду м. Одеси.

Згідно повідомлення від 17 листопада 2016 року №241/П-5 управлінням зазначено, що при вирішенні питання про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, довічне грошове утримання, як судді у відставці, призначено в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, а саме, в сумі 23780 грн. При цьому відповідач виходив з того, що до стажу роботи на посаді судді відноситься тільки фактична робота на посаді судді, з посиланням на те, що положеннями чинного законодавства передбачено виключний перелік посад, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з наступного, з чим частково погоджується апеляційний суд.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Судову владу реалізовують професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні, шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур.

Нормами ст. 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 року, яка діяла до 28.03.2015 року, було встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та Законом України «Про Конституційний Суд України».

При цьому п.11 Розділу XІІІ Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в редакції Закону від 07 липня 2010 року №2453-VІ, яка діяла до 28.03.2015 року, було визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 2 пункту 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Нормами ч. 6 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, який передував зазначеному Закону, було визначено, що для суддів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі пільги.

Однак, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192 - VІІ, до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» були внесенні зміни, які стосувалися суддівської винагороди та порядку розрахунку суддівського стажу.

Відповідно до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у зазначеній редакції до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, положення Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції від 28.03.2015 року не містять жодних посилань щодо можливості збереження за суддями стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Враховуючи зміст вищевикладених правових норм суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що до стажу роботи судді, який був призначений на посаду до набрання чинності Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 28 березня 2015 року, також зараховується стаж роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі пільги. Адже ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Ленінського районного суду м. Одеси Указом Президента України від 26 квітня 1996 року №301/96, з подальшим переведенням на посаду судді Суворовського районного суду м. Одеси, після наявності у нього стажу роботи на посаді слідчого відділу ВС УВС на транспорті МВС України.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, враховуючи дату призначення позивача на посаду судді, на нього розповсюджується дія ч. 2 п. 4 ст. 43 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», яка надавала можливість зарахування до стажу роботи судді також стаж роботи на попередніх посадах в органах внутрішніх справ (слідчого).

Необхідно також звернути увагу на те, що постановою Кабінету міністрів України від 11 червня 2008 року №545, яка набрала чинності з 01 березня 2008 року, доповнено пункт 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №866 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» абзацом другим, яким встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Постанова Кабінету міністрів України від 03 вересня 2005 року втратила чинність з 01 січня 2011 року після набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи те, що на 01 березня 2008 року позивач обіймав посаду судді Ленінського, а потім і Суворовського районних судів м. Одеси більше 10 років, то згідно з вказаною вище Постановою Кабінету Міністрів України до стажу його роботи як судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання на момент набуття чинності цією Постановою, зараховується половина строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені І.І. Мечникова, за період з 01 вересня 1978 року по 23 червня 1983 року, що становить 2 роки 5 місяців 7 днів.

На підставі викладеного вище, стаж роботи судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання становить 23 роки 3 місяці 26 днів.

Призначення та нарахування пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводиться згідно вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як вбачається з наданого Суворовським районним судом м. Одеси розрахунку стажу, станом на 29 вересня 2016 року стаж роботи на посаді судді Погрібного М.О. складав 23 роки 3 місяці 26 днів, до якого були зараховані: період половини строку навчання на денному відділені юридичного факультету з 01 вересня 1978 року по 23 червня 1983 року; робота на посаді слідчого з 03 листопада 1983 року по 06 червня 1984 року; на посаді судді Ленінського та Суворовського районних судів м. Одеси у період з 07 червня 1996 року по 29 вересня 2016 року.

Однак, у зв'язку з прийняттям Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» та внесенням змін до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідачем був здійснений перерахунок розміру суддівського стажу, який в результаті склав 20 років 3 місяці 19 днів, та до якого був зарахований стаж роботи на посаді судді Ленінського і Суворовського районних судів м. Одеси, але не зарахована половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та стаж роботи на посаді слідчого.

Зазначена обставина стала передумовою для прийняття оскаржуваного рішення та встановлення ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмірі 80% замість 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Проте колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що розмір нарахованого грошового утримання позивачу не відповідає нормам матеріального права.

Так, відповідно до статей 124 та 126 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом Верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

11 жовтня 2005 року в своєму рішенні Конституційний суд України по справі №1-21/2005 зазначив, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів, як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року №4рп/2016 визнанні неконституційними положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VІІІ, абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речення абзацу шостого частини п'ятої 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VІІІ, положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453- VI.

Вказаним рішенням Конституційний Суд України вказав на такий порядок його виконання:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»;

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»;

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Дане Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Зміст зазначених норм дає підстави для висновку, що професійний суддя, через якого в Україні реалізовується судова влада, має встановлені законом гарантії досягнутого рівня незалежності, у томі числі у сфері правового захисту та матеріального і соціального забезпечення, які не можуть бути скасовані або звужені при прийнятті нових законів та інших нормативних актів.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, констатує, що у зв'язку з винесенням управлінням оскаржуваного рішення право позивача на отримання належного довічного грошового утримання було звужене, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем встановленої приписами чинного законодавства гарантії незалежності суддів.

Також слід підкреслити, що відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Керуючись цим конституційним принципом суд першої інстанції вірно вказав про неможливість застосування до позивача нового порядку розрахунку суддівського стажу, визначеного положеннями Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції від 28 березня 2015 року.

До того ж, Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192- VІІІ не передбачено, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ втратив силу, адже в ньому зазначається, що він викладений в іншій редакції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання дій Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі по перерахуванню суддівського стажу на посаді судді, а також призначенню довічного грошового утримання, як судді у відставці, в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді замість 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді протиправними та зобов'язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені І.І. Мечникова за період з 01 вересня 1978 року по 23 червня 1983 року, що становить 2 роки 5 місяців 7 днів; період роботи на посаді слідчого відділу ВС Чорноморського Управління внутрішніх справ на транспорті МВС України з 03 листопада 1983 року по 06 червня 1984 року; та період роботи на посаді судді Ленінського та Суворовського районних суддів м. Одеси у період з 07 червня 1996 року по 29 вересня 2016 року, як особі, яка має стаж роботи станом на 29 вересня 2016 року 23 роки 3 місяці 26 днів, встановивши розмір посадового окладу, з якого необхідно обчислювати довічне грошове утримання судді у відставці 29 725 гривень, в тому числі: 14 500 гривень - оклад судді; 70% або 10 150 гривень - доплата за вислугу років за наявності стажу роботи більше 30 років; 10% або 1 450 гривень - за адміністративну посаду; 10% або 1 450 гривень - за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та 15% або 2 175 гривень за наукову ступінь. Призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання з посадового окладу 29 725 гривень в розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 30 вересня 2016 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача здійснювати ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Системний аналіз цієї процесуальної норми дає підстави вважати, що адміністративний суд не може розглядати спір щодо правовідносин між позивачем та суб'єктом владних повноважень, які ще не настали, та зобов'язувати суб'єкта владних повноважень діяти у майбутньому певним чином. Адміністративний суд лише перевіряє вже вчинені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень на предмет їх відповідності нормам матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в цій частині.

Підсумовуючи усе викладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 183-2, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2016 року в частині зобов'язання Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснювати ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді - скасувати та прийняти нову постанову суду, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В іншій частині постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає згідно ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов