Справа № 369/11851/16-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2017-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області до ОСОБА_2 про затримання та забезпечення примусового видворення з України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про затримання та забезпечення примусового видворення з України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 грудня 2016 року в Києво-Святошинському районі Київської області співробітниками УДМС України в Київській області був виявлений громадянин Азербайджану ОСОБА_2, який перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін. У результаті проведення перевірки документів, які б підтверджували особу, та законність його перебування на території України не встановлено. ОСОБА_2 пояснив, що прибув на Україну у 1996 році з метою працевлаштування, паспортний документ, по якому прибув на Україну, втратив в 1999 році. Позивач просить суд з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Азербайджану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням в Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове виконання.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року задоволено вказаний адміністративний позов. Примусово видворено з України громадянина Азербайджану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Затримано та поміщено громадянина Азербайджану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, (АДРЕСА_1) до моменту виконання рішення суду про його примусове видворення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що 20 грудня 2016 року в Києво-Святошинському районі Київської області співробітниками УДМС України в Київській області був виявлений громадянин Азербайджану ОСОБА_2, який перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін.

У результаті проведення перевірки, документів які б підтверджували особу та законність його перебування на території України не встановлено.

ОСОБА_2 пояснив, що прибув в Україну у 1996 році з метою працевлаштування, паспортний документ, за яким він прибув в Україну, втрачено в 1999 році та без поважних причин не відновлено.

Враховуючи вказане, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про затримання відповідача та забезпечення його примусового видворення з України.

Задовольняючи даний адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому відповідач підлягає видворенню, затриманню з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до моменту виконання рішення суду про його примусове видворення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції вважає його необгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2-14 цієї статті вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд, або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно ч. 4. ст. 4 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.

Згідно до п. 14 ст. 1 вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 ст. 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Абзацом 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Крім цього, відповідно до п. 3) ч. 2 ст. 183-7 КАС України, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Колегією суддів встановлено, що даний адміністративний позов не містить вимоги про примусове видворення відповідача з України.

Судом першої інстанції встановлено, що наявні підстави вважати, що відповідач не має документа, що дає право на виїзд з України, не відновив втрачені документи без поважних причин протягом тривалого часу, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач підлягає видворенню, затриманню з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до моменту виконання рішення суду про його примусове видворення.

Проте, судом першої інстанції не зазначено на підставі яких доказів він дійшов висновку про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення. Докази існування такого рішення та зазначених судом першої інстанції обставин в матеріалах справи відсутні, а колегією суддів таких обставин не встановлено.

Також суд першої інстанції не врахував ту обставину, що такий захід може бути застосований до іноземця або особи без громадянства в рамках розгляду адміністративного позову про примусове видворення.

Крім цього, колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції при ухваленні даного рішення на положення ст. 162 КАС України, оскільки Кодекс адміністративного судочинства України містить спеціальну норму, яка регулює особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства (ст. 183-7).

Оскільки встановлено, що даний адміністративний позов не містить такої вимоги, то колегія суддів приходить до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а тому вона є такою, що підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року - скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області до ОСОБА_2 про затримання та забезпечення примусового видворення з України відмовити.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 13.02.2017 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.