Справа № П/811/503/16
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2017 рокусправа № П/811/503/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року у справі № П/811/503/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - відповідач-1), Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - відповідач-2), в якому, з урахуванням уточнень (а.с.132-135) просив:

- стягнути з відповідачів грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 2010 по 2016рік;

- стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані відпустки;

- зобов'язати провести перерахунок виплаченої компенсації за невикористану відпустку у 2016році за 8 днів шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року адміністративний позов було задоволено частково. Суд стягнув з Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на користь позивача грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1071,54грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 1071,54грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Із рішенням суду першої інстанції не погодилися як позивач, так відповідач-1 та подали апеляційні скарги.

Позивач в скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач-1 в своїй скарзі зазначає, що надавав суду докази про проведені розрахунки з позивачем при звільненні та виплату йому компенсації за невикористану відпустку у році звільнення, проте суд не врахував їх. Вважає, що суд прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги позивача та наполягав на її задоволенні. Щодо вимог апеляційної скарги відповідача, прохав залишити скаргу відповідача-1 без задоволення.

Представник відповідача-1 заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, та прохав задовольнити вимоги апеляційної скарги відповідача-1.

Відповідач-2 був повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи.

Заслухавши представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, скаргу відповідача слід задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового, враховуючи наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив службу в органах податкової міліції ДФС у Кіровоградській області.

Наказом №147-о від 11.04.2016року позивача звільнено з посади та податкової міліції органів ДФС у запас Збройних Сил з постановкою на військовий облік за пунктом 64 підпункт «г» (через скорочення штатів) з 11.04.2016р. (а.с.11). Цим же наказом передбачена виплата ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану частину чергової відпустки у 2016році за 08 діб.

Позивач в позовній заяві стверджує, що ним у 2010 році не використано 10 днів відпустки, у 2011 році - 11 днів, за 2012р - 21 день, за 2013р - 11днів та у 2014 - 11днів відпустки; всього за вказаний період не використано 63 дні відпустки. Оскільки при звільненні йому було виплачено лише компенсацію за частину невикористаної відпустки за 2016рік, а за попередні періоди розрахунок не проведено та кошти не виплачено, звернувся до суду з даним позовом. Крім того, вважає, що з відповідачів на його користь належить стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані відпустки по день фактичного розрахунку (розрахунковий період складається із календарних, а не робочих днів).

Відповідач надав інформацію суду про кількість днів невикористаних позивачем відпусток за вказані ним у позові періоди (а.с.30), та розрахунок грошової компенсації за невикористану позивачем відпустку, виплаченої при звільненні (а.с. 31).

Так, у 20015році позивач використав усі дні щорічної відпустки, за 2016 рік - виплачена компенсація за 8 діб відпустки 784,65грн., кошти перераховані 13.04.2016 року.

З огляду на надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь позивача з відповідача-2 підлягає стягненню грошова компенсація за невикористану в 2014 році відпустку в розмірі 1071,54 грн, а оскільки розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні не може перевищувати суму несвоєчасно сплачених коштів, суд стягнув на користь позивача також суму 1071,54грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В задоволенні решти вимог суд відмовив.

Колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі, з огляду на таке.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Порядок надання відпусток особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ урегульовано розділом VI Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року (далі Положення).

З урахуванням проходження позивачем служби в податковій міліції органів ДФС, правовідносини між сторонами у даному випадку регулюються спеціальним законодавством.

Пунктом 56 вказаного вище Положення встановлено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Позивач, як особа середнього начальницького складу (на час звільнення перебував у званні капітана податкової міліції), мав право на отримання грошової компенсації саме за невикористану в році звільнення відпустку, а не за період під час проходження ним служби.

Оскільки позивач у квітні 2016 року звільнився з органів податкової міліції та не використав відпустку за 2016 рік, йому у відповідності до п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ була нарахована та виплачена грошова компенсація за 8 діб невикористаної в році звільнення відпустки 784,65грн., кошти перераховані 13.04.2016 року. Розрахунок компенсації, виплаченої за невикористану в році звільнення (за 2016 рік) відпустку, позивач не оскаржує, тобто погодився з визначеною йому до сплати сумою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні спору допустив помилкове тлумачення норм матеріального права, постанову суду першої інстанції у даній справі необхідно скасувати з прийняттям нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст. 202, 205,207 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області - задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року у справі № П/811/503/16 - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.А. Щербак