Справа № 825/4046/13-а
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2013-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 825/4046/13-а
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2013 року м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Баргаміної Н.М.,

за участю секретаря Воєдило Л.П.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача 1 ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача 2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області, головного державного інспектора Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування протоколу та припису, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області, головного державного інспектора Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування протоколу про адміністративне правопорушення № 25-01-020/0934 від 13.09.2013 року та припису 25-01-020/1055 від 13.09.2013 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувані протокол про адміністративне правопорушення та припис винесені з порушенням норм права, є незаконними, у звязку з чим підлягають скасуванню. Позивач зазначає, що заповнення трудової книжки російською мовою не є обовязковим, і відповідно до чинного законодавства, виконується виключно на письмову вимогу власника трудової книжки. Також позивач звертає увагу на те, що виявлене недотримання міжпосадових співвідношень розмірів посадових окладів є некоректним, оскільки начальник складського господарства та налагоджувальник технічного устаткування є різними професіями. Крім того вказує, що Правила внутрішнього трудового розпорядку були затверджені на підприємстві в момент, коли трудового колективу ще не було, та в подальшому затверджені загальними зборами трудового колективу.

В судовому засіданні позивач позов та його мотиви підтримав повністю, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача, Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області, в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі, надали суду заперечення, в яких зазначили, що при проведенні перевірки позивача було встановлено порушення пункту 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, статті 96 КЗпП України, а саме на підприємстві не дотримуються міжпосадові та міжкваліфікаційні співвідношення. Також зазначили, що Правила внутрішнього трудового розпорядку затверджуються трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу.

Відповідач, головний державний інспектор Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області ОСОБА_3, в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Заслухавши пояснення позивача, представників Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області, головного державного інспектора Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області ОСОБА_3, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 01.07.2013 року № 78 та направлення на проведення перевірки субєкта господарювання № 1310 від 02.09.2013 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Чернігівській області було проведено перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія електронне світло», директором якого є ОСОБА_1, щодо додержання законодавства про працю, про що складено акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 25-01-020/1076 (а.с. 96-108).

Під час перевірки інспекцією було виявлено факти, які кваліфіковані як порушення законодавства про працю: порушення пункту 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудові книжки і вкладиші до них не заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами. Так у трудових книжках ОСОБА_4 (прийнятий 20.02.2012 року) Білика (прийнятий 21.11.2012 року) та інших відсутні записи про роботу у відповідному розділі російською мовою; порушення статті 96 КЗпП України на підприємстві не дотримуються міжпосадові співвідношення розмірів посадових окладів. Так, посадовий оклад начальника складського господарства встановлений на рівні з посадовим окладом налагоджувальника технологічного устаткування в розмірі 1190 грн.; порушення статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємстві визначений правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджені директором одноосібно, без затвердження трудовим колективом.

13.09.2013 року головним державним інспектором Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області ОСОБА_3 на позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення № 25-01-020/0934 (а.с. 2).

За результатами перевірки було прийнято припис № 25-01-020/1055 від 13.09.2013 року, яким директору підприємства приписано: записи у трудових книжках проводити у відповідності до вимог пункту 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок; систему оплату праці привести у відповідність до вимог статті 96 КЗпП України; затвердити на підприємстві правила внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 3).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 року

Згідно з абзацу 1 частини 1 статті 1 вказаного Закону, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Процедура проведення відповідачем перевірок встановлена Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390 (надалі - Порядок № 390).

Пунктом 2 Порядку № 390 передбачено, що право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Пункт 3 Порядку № 390 визначає, що інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Планові перевірки проводяться з періодичністю, яка визначається відповідно до Критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), наведених у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2010 року № 1059.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні принципи державного контролю (нагляду) за господарською діяльністю в Україні», припис - це викладені у письмовій формі обов'язкові для виконання пропозиції контролюючого органу щодо виправлення суб'єктом господарювання виявлених під час контролю малозначних порушень чинного законодавства у визначений термін.

Згідно вимог статті 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Водночас, статтею 13 Закону України «Про засади державної мовної політики» передбачено, що паспорт громадянина України або документ, що його заміняє, і відомості про його власника, що вносяться до нього, виконуються державною мовою і поруч, за вибором громадянина, однією з регіональних мов або мов меншин України. Дія цього положення поширюється й на інші офіційні документи, що посвідчують особу громадянина України або відомості про неї (записи актів громадянського стану і документи, що видаються органами реєстрації актів громадянського стану, документ про освіту, трудова книжка, військовий квиток та інші офіційні документи), а також документи, що посвідчують особу іноземця або особу без громадянства, у разі наявності письмової заяви особи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що відповідачем неправомірно встановлено порушення пункту 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки в даному випадку потрібно застосовувати норми Закону України «Про засади державної мовної політики», оскільки останній має вищу юридичну силу.

Щодо виявленого порушення статті 96 КЗпП України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про оплату праці», та статті 96 КЗпП, основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника. За результатами атестації власник або уповноважений ним орган має право змінювати посадові оклади службовцям у межах затверджених у встановленому порядку мінімальних і максимальних розмірів окладів на відповідній посаді.

Як вбачається з Методики визначення окладів відповідно посад (професій), яка затверджена наказом від 14.09.2011 року № 11, на підприємстві ТОВ «Компанія електронне світло», для кожної категорії працівників та професійно-посадових груп встановлені тарифні розряди та тарифні коефіцієнти. При цьому, для першого розряду складності на підприємстві встановлено оклад (тарифну ставку) у розмірі 1148 грн., інші оклади (ставки) розраховані множенням зазначеного окладу першого розряду на відповідний коефіцієнт.

Так, для начальника господарства складського встановлено такі коефіцієнти: 1,015, 1,024, 1, 034, 1,042, 1,052, 1,06, а для налагоджувальника технологічного господарства: 1,015, 1,024, 1, 034, 1,042.

Враховуючи, що посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника, директором ТОВ «Компанія електронне світло» ОСОБА_1 було встановлено посадові оклади службовцям з урахуванням розмірів і коефіцієнтів, визначених вищевказаною методикою.

З огляду на наведене, суд вважає, що встановлення відповідачем недотримання позивачем вимог статті 96 КЗпП України в частині недотримання міжпосадового співвідношення розмірів посадових окладів спростовується матеріалами справи.

Що стосується виявленого порушення статті 142 КЗпП України, то суд звертає увагу на таке.

Згідно статті 142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 4), Правила внутрішнього трудового розпорядку затверджені наказом директора ТОВ «Компанія електронне світло» від 26.07.2011 року № 2.

В подальшому, наказом № 11 від 19.09.2011 року на підставі протоколу № 3 загальних зборів трудового колективу від 19.09.2011 року вказані Правила було погоджено з представником трудового колективу, обраного протоколом № 1 загальних зборів трудового колективу від 19.09.2011 року.

За таких обставин, правові підстави стверджувати, що Правила внутрішнього трудового розпорядку не було затверджено трудовим колективом, відсутні.

Відтак, беручи до уваги наведене та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що припис № 25-01-020/1055 від 13.09.2013 року підлягає скасуванню, оскільки в діях позивача судом не встановлено порушень законодавства про працю з трудових відносин, визначених в оскаржуваному приписі.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправним та скасування протоколу про адміністративне правопорушення № 25-01-020/0934 від 13.09.2013 року, то суд вважає за необхідне зазначити.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом вказаної норми судовому захисту підлягають право та інтерес, який був порушений суб'єктом владних повноважень.

В частині 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення за своїм характером не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки він лише встановлює та фіксує певні фактичні обставини, пов'язані з вчиненням адміністративного правопорушення, та не породжує ніяких прав та обов'язків для правопорушника.

Протокол про адміністративне правопорушення не вважається рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства. Крім того, відповідно до положень, визначених у Розділі IV Кодексу України про адміністративні правопорушення, не передбачено оскарження протоколу про адміністративне правопорушення, натомість передбачається оскарження та опротестування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Наявний у даному випадку спір щодо правильного складення протоколу про адміністративні правопорушення повинен вирішуватись при підготовці та вирішенні справи про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, й не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування протоколу про адміністративне правопорушення № 25-01-020/0934 від 13.09.2013 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи та вищенаведених положень чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області, головного державного інспектора Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування протоколу та припису підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 104, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати припис Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області №25-01-020/1055 від 13.09.2013 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Баргаміна