Справа № 603/74/17
Суддя: Галіян І. М.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/74/17
Провадження № 2-а/603/16/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Монастириська адміністративну справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківськ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом про скасування постанови від 17.01.2017 року серії АР №809387 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позивач посилається на те, що 17.01.2017 року інспектором роти №3 батальйону УПП у м.Івано-Франківськ ДПП, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №809387 згідно якої на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП за невиконання вимог знаку 5.11 чим порушено вимоги п. 17.1 ПДР України, а саме за те, що він здійснив рух по смузі для руху маршрутних транспортних засобів, з чим він не погоджується, вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою з підстав зазначених в адміністративному позові.

Позивач в судове засідання не зявився, суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглядаючи зазначений спір, суд керується наступним.

Реалізуючи свої повноваження у сфері безпеки дорожнього руху, суб'єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на органи національної поліції покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про правомірність своїх дій та порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху.

Між тим, будь-які докази в обґрунтування правомірності своїх дій відповідачем не були надані, у зв'язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Ознайомившись з матеріалами страви суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно постанови від 17.01.2017 року серії АР №809387 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, винесеної інспектором роти №3 4-го батальйону УПП в м.Івано-Франківську вбачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що він керуючи транспортним засобом марки «Peugeot Expert», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул.Дніпровська 30 в м.Івано-Франківськ здійснив рух по смузі для маршрутних транспортних засобів чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.11 та п. 17.1 ПДР України.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у випадку порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів.

Згідно п. 17.1 ПДР України, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

В оскаржуваній постанові не зазначено доказів того, що позивач рухався транспортним засобом саме по смузі, яка призначена для маршрутних транспортних засобів і відповідачем таких доказів суду не надано.

Стаття 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 посадова особа не зясувала: чи було вчинено адміністративне правопорушення, тобто чи є склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1, зокрема не з'ясована суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення (вина, мотив і мета поведінки правопорушника), чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, не відібрано пояснень свідків чим порушено вимоги ст. 280 КУпАП.

В матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які інші докази того, що позивач скоїв порушення п. 17.1 ПДР України та відповідачем на вимогу суду не надані.

В звязку з вищевказаним, суд погоджується з твердженням позивача, що постанова серії АР №809387 від 17.01.2017 року прийнята без повного та всебічного зясування обставин справи та приходить до висновку про відсутність в його діях суб'єктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме відсутність вини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Окрім цього суд зазначає, що згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. ОСОБА_1, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження у випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке порушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

У відповідності до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена статтею 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

В звязку з вищевказаним суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП.

Враховуючи, що рішення про притягнення до адміністративної відповідальності не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (конституційний принцип призумції невинуватості), тому розглядаючи позов в межах заявлених вимог, враховуючи, що при винесені постанови по справі про адміністративні правопорушення не були враховані всі необхідні обставини для прийняття обґрунтованого та законного рішення, в зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 22, 293 КпАП, ст. ст. 9, 11, 71, 159, 163, 167 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківськ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

2.Скасувати постанову серії АР №809387 від 17.01.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо постанову було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_2