Справа № 805/193/17-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий суду І інстанції - Волгіна Н.П.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"08" лютого 2017 р. справа №805/193/17-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участі представника відповідача Гетьманенко О.П., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі № 805/193/17-а за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та незаконними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04.01.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив визнати дії слідчого СВ Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП України в Донецькій області по закриттю кримінального провадження № 0001267 від 19.09.2014 року зареєстрованого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, в якому він має статус потерпілого, протиправними та незаконними.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі № 805/193/17-а відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та незаконними. Роз'яснено позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Донецького окружного адміністративного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України чітко визначає перелік дій, які може вчинити слідчий суддя при розгляді скарг на постанову слідчого. В даному переліку відсутній пункт про визнання дій слідчого незаконними та неправомірними, у зв'язку з чим, суд загальної юрисдикції в рамках кримінального процесуального законодавства не може визнати дії слідчого незаконними або законними, правомірними чи неправомірними. Тому апелянт вважає, що визнання дій незаконними та неправомірними повинно вирішуватися не в рамках кримінального процесуального законодавства, а в рамках адміністративного судочинства.

Апелянт вважає, що, окрім розгляду справи в рамках адміністративного судочинства, він не зможе захистити та поновити свої порушені права.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу позивача, які підтримав у судовому засіданні. Зокрема, в запереченнях представник відповідача послався на рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року у справі № 6-рп/2001, в якому визначена правова позиція щодо того, що дії службових осіб правоохоронних органів та прокуратури при прийнятті рішень по кримінальним провадженням є процесуальними, а не управлінськими, і тому оскаржуються в порядку, визначеному КПК України.

Позивач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Засобами електронного зв'язку позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності. З огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позов ОСОБА_4 не є справою адміністративної юрисдикції, так як вказаний позивачем відповідач здійснює не владні управлінські функції, а владні процесуальні дії. Суд зазначив, що такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 2).

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

П. 17 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Частиною 2 ст. 303 КПК України визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Розглядаючи скарги цієї категорії, слід зважати на те, що відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється.

Таким чином, при розгляді скарг необхідно співвідносити вимоги ст. 220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов'язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне питання врегульовано нормами КПК України та якщо позивач не погоджується з діями слідчого під час досудового розслідування, він має право звернутися з відповідною заявою (скаргою) до відповідного місцевого суду в порядку, передбаченому КПК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження є помилковими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 165, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі № 805/193/17-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 13 лютого 2017 року.

Головуючий суддя Міронова Г.М.

Судді Арабей Т.Г.

Геращенко І.В.