Справа № 204/8444/16-а
Суддя: Черкез Д. Л.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/8444/16-а
Провадження № 2-а/204/43/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 6 батальйону № 1 УПП у м. Дніпропетровськ молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом інспектора роти № 6 батальйону № 1 УПП у м. Дніпропетровськ молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21.12.2016 року інспектором УПП ОСОБА_2 відносно нього - ОСОБА_1 винесена постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАА №042573, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки п.8.5.1. ПДР України, а саме перетнув дорожню розмітку 1.12 (Стоп - лінія) на заборонений сигнал світлофора. Вважає, що вказана постанова про адміністративне правопорушення серія ЕАА №042573 є незаконною і необґрунтованою, не відображає дійсних обставин справи. Він не порушив ПДР, про що свідчить відеозапис з камери патрульного 4608. В дійсності, 21.12.2016 року він, з донькою рухався по вулиці Робоча в напрямку центра по середній смузі (всього їх три - для руху в одному напрямку). Під'їжджаючи до перехрестя вул. Робоча та вул. Уральска, він обїхав маршрутні транспортні засоби, які стояли на зупинці громадського транспорту (зупинка громадського транспорту знаходиться в близькості від перехрестя) та почав перестроюватися в праву смугу, при цьому цифровий індикатор світлофору показував 4 секунди до зміни кольору з зеленого на жовтий та збирався починати блимати. Він закінчив маневр з перестроювання в праву смугу та зупинився на жовтий, а потім червоний колір згідно ПДР. Після того, як загорівся зелений сигнал світлофора, він продовжив рух виконавши поворот на право. Після повороту його наздогнали патрульні і він зупинився. В момент проїзду ним перехрестя у патрульних була ввімкнена відеокамера. Він з ними переглянули відео на якому було видно: що не має жодних підстав для зупинки його транспортного засобу, і ПДР він не порушував. Але не зважаючи на відео, патрульний перекрутив правила дорожнього руху згідно свого бачення і тлумачення, та склав постанову і виписав квитанцію про сплату штрафу. Посилаючись на ст.62 Конституції України, зазначив, що для висновків, що до правопорушення, якого насправді не було, у інспектора, не було жодних підстав. Протокол про фіксацію порушення не складався, жодних свідків не було, тобто матеріали справи містять лише постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності без жодних доказів, що є порушенням ст.278КУпАП. Враховуючи наведене просив визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія ЕАА №042573 від 21.12.2016 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього на підставі ч.1 ст.122 КУпАП в розмірі 255 грн.

Відповідач надав суду письмові заперечення на позов, в яких посилався на те, що під час патрулювання 21 грудня 2016 року відповідачем був помічений автомобіль марки HONDA CR-V, номерний знак АЕ 1305 CM, який порушив вимоги п. 8.5.1 та розмітки 1.12 ПДР, а саме, в м. Дніпрі на вул. Робоча, біля будинку № 25Б водій перетнув дорожню розмітку 1.12 «Стоп-лінія» на заборонений сигнал світлофора. Керуючись ПДР, стоп-лінія позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух. У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12, дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки» якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Вимога даного пункту ПДР спрямована на те, щоб водії транспортних засобів, зупиняючись на заборонний сигнал світлофора (крім реверсивного) або регулювальника, враховували порядок руху інших учасників дорожнього руху і не створювали їм перешкод у русі. Згідно п. 8.5.1 ПДР горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил. Основне призначення горизонтальної розмітки - оптимальний розподіл транспортних потоків на проїзній частині та упорядкування руху транспортних засобів дорогами загального користування. За допомогою ліній горизонтальної розмітки можуть бути запроваджені обмеження в русі, а також виконані вказівки для водіїв про умови та напрямки руху транспортних засобів. Дія учасників дорожнього руху не повинна створювати перешкоду для руху інших учасників. За кермом знаходився позивач, ОСОБА_1, який і передав документи для перевірки інспектору патрульної поліції. Інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 винесено постанову згідно ст. 258 КУпАП. Також, посилався на ст.ст. 251, 252 КУпАП. Ст. 33 КУпАП, встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують. Вважає, що жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано, та слід зазначити, що всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку відповідача. Постанова про адміністративне правопорушення, яку склав відповідач, відповідає усім вимогам чинного законодавства. Весь час у інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 та її напарника працювала нагрудна відеокамера, яка зафіксувала саме правопорушення водія та фіксувала весь процес оформлення адміністративного правопорушення. В постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні позивачем. Позивачу ОСОБА_1 було роз'яснено положення ст. 307, 308, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП. Вважає постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Просив в задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21 грудня 2016 року інспектором роти № 6 батальйону № 1 УПП у м. Дніпропетровськ ОСОБА_2 була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 042573 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. (а.с. 7).

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №042573 від 21 грудня 2016 року, водій ОСОБА_1. 21 грудня 2016 року о 08.07 год. керуючи автомобілем HONDA CR-V, номерний знак АЕ 1305 CM, в м. Дніпрі на вул. Робоча, біля будинку № 25Б, перетнув дорожню розмітку 1.12 «Стоп-лінія» на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п. 8.5.1 ПДР Порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки (а.с.4).

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесеної постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, ст. 122 КУпАП має бланкетну диспозицію, тобто встановлює адміністративну відповідальність за порушення правил, що містять різноманітні вимоги або заборони, описані або детально розкриті в інших нормативних актах.

Як вбачається зі змісту постанови в справі про адміністративне правопорушення серія ЕАА № 042573, а саме п. 6, водій перетнув дорожню розмітку 1.12 Стоп-лінія на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п. 8.5.1 ПДР Порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.

Згідно ПДР України 1.12 (стоп-лінія) - позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух.

Відповідно до п. 8.5.1. ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Між тим, п. 8.5.1. ПДР не є спеціальною нормою, що регулює поведінку водія на дорозі під час руху, а є лише описовою нормою.

При цьому, суд зазначає, що питання виникнення відповідальності за порушення вимог дорожньої розмітки регулюється спеціальною нормою ПДР України, а саме п. 8.10. ПДР України, у відповідності до вимог якої, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів, що в даному випадку мають розглядатися у сукупності вимог дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія) та подання світлофором сигналу, що забороняє рух.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Слід зауважити, що притягнення особи до адміністративної відповідальності Європейським судом з прав людини розглядається як певна форма кримінального переслідування особи, оскільки щодо особи висувається державою обвинувачення в порушенні встановлених державою обмежень в суспільстві, а наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності є, у тому числі позбавлення або обмеження прав людини.

Про право особи на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти неї, говориться в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Матточча проти Італії» від 7.03.2000 та 4.07.2000 та «Ващенко проти України» від 26.06.2008, в яких Суд зауважив: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

У рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Матточча проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту». У цьому відношенні, наголосили в ЄСПЛ, обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що неконкретність обвинувачення є таким істотним порушенням вимог кримінального та адміністративного процесу, яке перешкоджає органу, що розглядає справу про притягнення особи до відповідальності, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином суд вважає встановленим той факт, що відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та винесення постанови не була розкрита обєктивна сторона правопорушення, помилково зазначено нормативний акт, якій встановлює обовязки водія та за порушення якого настає адміністративна відповідальність, та порушено п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач в судовому засіданні заперечував, що він вчинив 21 грудня 2016 року інкриміноване йому адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП та порушив вимоги п. 8.5.1 та розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 8.11 ПДР України водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил (тобто перед стоп-лінією), не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

У судовому засіданні було встановлено, що позивач рухаючись на своєму автомобілі 21 грудня 2016 року у м. Дніпро, під час ввімкнення жовтого сигналу світлофору не мав обєктивної можливості зупинити свій транспортний засіб безпосередньо перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), оскільки справа від нього на правій крайній смузі у безпосередній близості до стоп-лінії знаходився маршрутний транспортний засіб, тому він не вдаючись до екстреного гальмування продовжив свій рух, та зупинився за стоп-лінією, при цьому він не завдав жодних перешкод пішоходам або іншим транспортним засобам, та свій маневр виконав забезпечуючи безпеку дорожнього руху та інших його учасників.

Вказані обставини підтверджуються відеозаписом події від 21.12.2016 року, які містяться в матеріалах справи (а.с. 16).

Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідач ОСОБА_2 при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення не врахував всіх обставин для правильного вирішення справи, та не прийняв до уваги те, що позивач у даній дорожній обстановці мав право продовжити свій рух та зупинитися за стоп-лінією, забезпечуючи при цьому безпеку дорожнього руху, відповідно до п.8.11 ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 80 КАС України речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували твердження позивача про те, що він не порушував ПДР, відповідачем суду не надано, хоча в даній категорії справ обовязок доводити правомірність прийнятого рішення покладено саме на відповідача.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржувану постанову слід визнати протиправною та скасувати.

На підставі ст.ст. 122, 213, 222, 254, 258, 288 КУпАП, та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 69, 71, 80, 86, 94, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 6 батальйону № 1 УПП у м. Дніпропетровськ молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову серії ЕАА № 042573 від 21 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. визнати протиправною та скасувати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Д.Л. Черкез